Държавен вестник, бр. 65, 2020 г., стр. 25

БРОЙ  65	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  25  
на равенство в третирането, на пропорцио­
налност, правна сигурност и защита на леги­
тимните правни очаквания.
Националният съвет за хората с увреждания 
счита, че ЗСУ е съобразен с Конституцията и 
ще допринесе за повишаване на качеството, 
ефективността и достъпността на социалните 
услуги, ще гарантира равен достъп до услуги, 
съобразени с индивидуалните потребности 
на лицата.
В изпълнение на предоставената им въз­
можност становища по делото са представи­
ли следните неправителствени и съсловни 
организации: Българският червен кръст, 
Българският център за нестопанско право, 
Националната мрежа за децата, Фондация 
„Асоциация Анимус“, Българската психиа­
трична асоциация, Българската асоциация 
по психотерапия, Дружеството на психоло­
зите в България, Българската асоциация за 
Европейско право, Националното сдружение 
за закрила на българските деца и семейства, 
Институтът по социални дейности и практики.
Фондация „Асоциация Анимус“ и Сдру­
жение „Институт за социални дейности и 
практики“ оспорват искането като недопус-
тимо. По съществото на искането посочват, 
че вносителите неправомерно са смесили два 
напълно различни института на правото – този 
на социалното подпомагане и на социалните 
услуги. Последните винаги са били предос­
тавяни срещу заплащане, без да се засяга 
правото на лицата да получават социални 
помощи, когато отговарят на условията за 
това. Подчертава се, че възможността за пре­
доставяне на социални услуги от частни лица 
затвърждава правото на свободна стопанска 
инициатива. Законът дори засилва гаранциите 
за законосъобразност на дейността на частните 
доставчици, като въвежда редица контролни 
механизми. Възможността социални услуги да 
се предоставят от чуждестранни доставчици 
не противоречи на Конституцията, а е израз 
на европейските тенденции за сближаване на 
законодателствата между държавите членки 
и за международно сътрудничество. Твърди 
се, че аргументите за противоречие на за­
кона с чл. 60 от Конституцията почиват на 
неправилно смесване на понятията за данък 
и такса и са напълно неотносими към ЗСУ. 
Посочва се, че редът за извеждане на дете от 
семейството му не е регламентиран в ЗСУ, а в 
редица други закони, които съдържат всички 
административни и съдебни гаранции за за­
пазването на интересите му, когато е жертва 
на насилие или недостатъчна грижа. 
В становищата на Фондация „Български 
център за нестопанско право“ и Сдружение 
„Национална мрежа за децата“ се застъпва 
виждането, че Законът за социалните услуги 
кореспондира на основните човешки права 
и създава ефективни мерки за защитата и 
изпълването им със съдържание. Те счи­
тат, че конкретните подходи, чрез които да 
бъде осъществена социалната функция на 
държавата, са предмет на законодателна це­
лесъобразност. Възлагането на правомощия 
на частни доставчици в сектора по никакъв 
начин не накърнява правата на гражданите, 
тъй като доставчиците не са освободени от 
задължението си да спазват Конституцията 
и законите на страната. Освен това социал­
ното подпомагане и грижите за децата не 
са изключителен прерогатив на държавата, 
а са възложени и на обществото като цяло. 
ЗСУ предвижда достатъчно гаранции срещу 
злоупотреби от страна на доставчиците на со­
циални услуги. Той не въвежда задължително 
ползване на социални услуги, нито възмож­
ност за отнемане на деца от семействата им. 
Разпоредбите му предвиждат необходимите 
гаранции за зачитането на правата на децата, 
което в определени случаи оправдава огра­
ничаването на правото на родителите да ги 
отглеждат и възпитават.
Според Българската асоциация за евро­
пейско право (БАЕП) държавата е изпълнила 
своето позитивно конституционно задълже­
ние да осигури възможност за реализация на 
социалните права и да предвиди гаранции 
за спазването им. Оспорват се доводите на 
вносителите за противоконституционност на 
уредбата, свързана с резидентната грижа за 
деца, с предоставянето на правни и адвокатски 
услуги и с обработката на личните данни на 
ползвателите на социални услуги. По отноше­
ние на наведените от вносителите твърдения 
за накърняване на правото на родителите да 
отглеждат и възпитават децата си БАЕП нами­
ра, че не съществува конституционна норма, 
която да постановява, че интересите на децата 
следва да се защитават само и единствено от 
родителите. Държавата трябва да бъде опра­
вомощена да се намеси, когато това се налага 
от особени обстоятелства, например упраж­
нено от родителите насилие. В становището 
се изтъква, че Директива 2006/123 ЕО не е 
приложима към социалните услуги. От това 
следва, че ЕС е оставил в компетентността 
на държавите членки регулирането на тази 
материя при съобразяване с обвързващите 
актове в областта на защитата на човешките 
права. БАЕП счита, че правото на защита 
на гражданите е спазено, що се отнася до 
актовете и действията на доставчиците на 
социални услуги. В случая се прилага общата 
деликтна отговорност по ЗЗД, както и пълният 
контрол на административните актове съ­
гласно Административнопроцесуалния кодекс 
(АПК). Възмездността на социалните услуги 
не представлява данъчна тежест за правните 
субекти, още повече че в много случаи те са 
безплатни за ползвателите. БАЕП представя 
аргументи за противоречие на чл. 81, ал. 1 и 
чл. 116, ал. 1, т. 3 от ЗСУ с правото на личен 
и семеен живот (чл. 32, ал. 1 от Конститу­
цията), неприкосновеността на жилището 
(чл. 33, ал. 1) и тайната на кореспонденцията 
(чл. 34, ал. 1).