Държавен вестник, бр. 25, 2021 г., стр. 9

БРОЙ  25	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
следва, че оспорваното решение на НС съдър­
жа механизъм, чрез който да бъде сигурно и 
недвусмислено проверена самоличността на 
участващите дистанционно народни предста­
вители, тяхната собствена воля за участие, 
което осигурява и съответствието с консти­
туционното изискване за „лично“ участие на 
народните представители при разискванията 
и гласуванията в пленарна зала. Подробно в 
оспореното решение е разписан редът (т. 7), 
по който се дава думата на дистанционно 
участващ народен представител за изказване, 
реплика, дуплика, обяснение на отрицателен 
вот, лично обяснение или по процедурни въп-
роси чрез онлайн платформата. При явното 
гласуване (т. 8 от същото решение) народен 
представител, който дистанционно участва, 
гласува, като „лично и устно“ заявява своя 
вот – „за“, „против“ или „въздържал се“, след 
което резултатите от гласуването на всички 
депутати се сумират и председателят на На­
родното събрание обявява общия резултат от 
гласуването. Както се вижда, така приетите 
с оспореното решение правила дават основа­
ние за извода, че са уредени изискванията, 
необходими, за да бъде извършена проверка 
на самоличността на народния представи­
тел, участващ дистанционно в пленарните 
заседания, осигурена му е и възможността 
да изразява волята си пряко, без ограниче­
ния, без съмнение за нейното съдържание и 
идентификация с неговата личност, доколкото 
волеизявлението му има гарантираната техни­
ческа възможност да се възприеме веднага в 
реално време, непосредствено от останалите 
народни представители и обществеността и 
намира място в стенографския протокол от 
заседанието. От това следва, че приетите с 
оспореното решение правила за дистанционно 
гласуване на народни представители с нало­
жени ограничителни мерки по медицински 
причини са в съответствие с конституцион­
ните изисквания по чл. 81, ал. 3 за лично и 
явно гласуване. 
Конституцията не урежда изрично мястото 
на провеждане на парламентарните заседания. 
Това е суверенно право на Народното събра­
ние, което в своя правилник или с отделно 
решение определя мястото на пленарните 
заседания, включително в хипотезите на 
кризисна ситуация от вида на извънредна епи­
демична обстановка или друго изключително 
обстоятелство, за които липсва обща уредба в 
ПОДНС. В конкретния случай с оспореното 
решение поради обявената извънредна епи­
демична обстановка – изключително обстоя­
телство по смисъла на § 2 от допълнителните 
разпоредби на ПОДНС, са установени правила 
за провеждане на парламентарното заседание 
във виртуална среда с дистанционно участие 
на тези народни представители, по отношение 
на които са наложени ограничителни мерки, 
свързани с конкретното заразно заболяване. 
Конституционният съд смята, че разбирането 
за „физическо присъствие“ и „присъстващи“, 
макар и традиционно за българския кон­
ституционализъм, подлежи на развитие и в 
21-ви век като век на ускорено развитие на 
високите технологии, може да се приеме, че 
виртуалната среда е също място – технически 
определяемо и идентифицируемо – където се 
присъства и се правят волеизявления – из­
вършване на правни и фактически действия, 
незадължително физически присъствено, 
правните последици от които се приравняват 
на извършваните физически присъствено в 
парламентарна зала от народните представи­
тели. Видно от обсъдените по-горе правила 
по т. 5 – 8 от оспореното решение, личното 
участие на народните представители може 
да се показва и доказва чрез интернет плат­
форма за видеоконферентна връзка, която 
обезпечава пряко, в реално време виртуално 
участие, възможност за регистрация за участие 
в пленарно заседание, възможност за участие 
в пленарния дебат, както и за участие в гла­
суването. В това отношение Конституцията 
не налага забрани или стандарти за използ­
ване на различни технологични платформи 
в дейността на държавните институции, вкл. 
конституционно установени органи. Оспо­
рените правила на решението не нарушават 
установените конституционни изисквания за 
лично и явно гласуване. Уредбата на присъст­
вието в реално време във виртуална среда, 
което по правни последици се приравнява на 
физическото присъствие в пленарна зала, също 
не води до извод за противоконституционност 
на оспореното решение. Такова е положението 
и по отношение на правилата, уреждащи про­
цедурните изисквания за наличие на кворум 
за откриване на парламентарното заседание 
и за провеждане на гласуването. Конститу­
ционният съд е имал повод да отбележи, че 
техническата процедура по установяване на 
кворума и мнозинство не засяга конституци­
онните норми, а е изцяло в компетентността 
на НС (Решение № 4 от 17.05.1995 г. по к.д. 
№ 2/95 г.). Освен това единствено НС може 
да прави правнорелевантни констатации за 
наличие или липса на кворум, което се от­
разява в стенографския протокол от заседа­
нието му, ползващ се с доказателствена сила 
за отразените в него обстоятелства (Решение 
№ 28 от 28.10.1998 г. по к.д. № 26/98 г., Реше­
ние № 17 от 24.11.1992 г. по к.д. № 22/92 г.). 
Правилата по т. 6 от оспореното решение за 
проверка на кворума не са в противоречие с 
чл. 81, ал. 1 и 2 по отношение на конститу­
ционните изисквания за наличие на кворум 
и допълват процедурните правила по чл. 52, 
ал. 2 ПОДНС по отношение проверката за