Държавен вестник, бр. 26, 2016 г., стр. 40

СТР.  40	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  26
преобладаваща терапевтична насоченост, 
която изучава биологичното въздействие на 
естествените и преформираните физикални 
фактори върху човешкия организъм и ги 
прилага за нуждите на профилактиката, 
диагностиката, терапията, медицинската 
рехабилитация, цялостното психо-соматич-
но възстановяване и/или стабилизиране на 
пациента. В т. 6 от раздел VІІ „Медицинска/
лечебна дейност“ от стандарта е предвидено, 
че медицинската дейност в областта на ме-
дицинска специалност „Физикална и рехаби-
литационна медицина“ може да бъде упраж-
нявана само в лечебни заведения, разкрити и 
акредитирани по съответния законов ред, от 
правоспособен, професионално компетентен 
персонал и по реда на субординация съгласно 
раздел V. С т. 6.2 се предвижда – самосто-
ятелни обекти независимо от начина им 
на финансиране (балнео- и СПА центрове, 
почивни станции или др.), презентиращи в 
дейността си използване на фактори с цел 
повлияване на здравето (лечение), причислени 
в медицинските дейности на физикалната 
и рехабилитационната медицина, следва да 
разкрият на територията си лечебно заведе-
ние за ФРМ по реда на Закона за лечебните 
заведения или да имат сключен договор с 
редовно регистрирано такова, което да ги 
осъществява съгласно т. 6.
От съдържанието на т. 6 и 6.2 от меди-
цинския стандарт се налага изводът, че изис-
кването за провеждане в лечебни заведения 
(разкрити и акредитирани по съответния ред) 
или в центрове, които имат разкрито лечебно 
заведение или договор с такова заведение, 
се отнася само за медицинските дейности в 
областта на медицински стандарт „Физикална 
и рехабилитационна медицина“, включително 
за дейностите, в които се включва използване 
на фактори с цел повлияване на здравето 
(лечение) и които се причисляват в меди-
цинските дейности по тази специалност. Дей-
ностите, които се включват в социалната 
рехабилитация, не представляват медицинска 
дейност по принцип и в частност – такава, 
която да попада в обхвата на медицинската 
специалност „Физикална и рехабилитационна 
медицина“. Затова механичното пренасяне на 
изискването дейностите за социална рехаби-
литация да са извършени (предоставени) в 
лечебни заведения или в центрове, в които 
има разкрити лечебни заведения за физикал-
на и рехабилитационна медицина или които 
имат сключени договори с такива заведения, 
не отговаря на същността на социалната ре-
хабилитация и на нейното предназначение. 
Налага се изводът, че условието, което е 
предвидено в чл. 28, ал. 1, изречение първо 
ППЗИХУ, с изменението, което е в сила от 
4.07.2014 г., се отнася само за медицинската 
рехабилитация. Макар това да не е посо-
чено изрично в разпоредбата, то следва от 
различието в естеството на медицинската и 
на социалната рехабилитация и различните 
способи за въздействие и подпомагане в ця-
лостния възстановителен процес и повиша-
ване независимостта на живота на човека с 
увреждания. Този извод се налага и от общото 
правило, че с подзаконов нормативен акт, 
който се издава по прилагането на закона, 
не може да се стеснява приложното поле на 
предоставено от закона право.
С оглед изложеното съдът намира, че 
чл. 28, ал. 1 ППЗИХУ противоречи на чл. 15, 
ал. 4 ЗИХУ, тъй като в последния не са 
въведени изисквания социалната рехаби-
литация да се провежда само в заведения, 
регистрирани по реда на ЗЛЗ, за разлика 
от хипотезата по чл. 15, ал. 2 ЗИХУ, касае-
ща медицинската рехабилитация. Както се 
посочи по-горе, в Наредба № 30 от 2004 г., 
както и в медицинския стандарт, утвърден с 
нея, не са регламентирани редът и начинът 
за определяне кои заведения отговарят на 
наредбата. Такива не се съдържат и в ЗЛЗ. 
В чл. 39 и сл. ЗЛЗ е регламентиран редът за 
регистрация на лечебните заведения за извън-
болнична помощ и хосписите. В тях липсват 
изисквания към обектите за балнеолечение 
и рехабилитационни услуги за регистрацията 
им да отговаря на изискванията на Наредба 
№ 30 от 2004 г., нито наредбата препраща 
към реда по ЗЛЗ. С оспорената подзаконова 
разпоредба в противоречие със ЗИХУ се 
въвеждат условия, ограничаващи упражня-
ването на предоставени със закон права на 
определени категории лица, които отговарят 
на предвидените в закона условия, каквито 
условия ЗИХУ не предвижда и които не се 
обхващат от законовата делегация по чл. 42, 
ал. 13 във връзка с ал. 1 ЗИХУ.
Налага се извод за материална незако-
носъобразност на оспорената разпоредба и 
твърденията на ответника за противното не 
намират опора в закона. Налице са основа-
нията по чл. 146, т. 3 и 4 АПК за отмяна на 
чл. 28, ал. 1 ППЗИХУ.
При този анализ, след извършената ця-
лостна проверка по чл. 168, ал. 1 АПК на 
отменителните основания по чл. 146 АПК, 
и извод за наличие на това по чл. 146, т. 3 
и 4 АПК, ВАС преценява разпоредбата на 
чл. 28, ал. 1 от оспорения нормативен акт 
за незаконосъобразна, а жалбата срещу нея 
за основателна.
По изложените съображения разпоредбата 
на чл. 28, ал. 1 от Правилника за прилагане на 
Закона за интеграция на хората с увреждания 
следва да бъде отменена като противоречаща 
на нормативен акт от по-висока степен. 
Водим от горното и на основание чл. 193, 
ал. 1, пр. 2 АПК, Върховният администрати-
вен съд, шесто отделение,