Държавен вестник, бр. 23, 2026 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  23
Европейския съюз). Действащата Директива 
2014/45/ЕС на Европейския парламент и на 
Съвета от 3 април 2014 г. относно периодич­
ните прегледи за проверка на техническата 
изправност на моторните превозни средства 
и техните ремаркета и за отмяна на Дирек­
тива 2009/40/ЕО (обнародвана в „Официален 
вестник“ на Европейския съюз, L 127/51 от 
29 април 2014 г.) установява минималните 
изиск­вания за режима на периодични прегледи 
за проверка на техническата изправност на 
превозните средства, които се използват по 
пътищата, отворени за обществено ползване. 
Превозните средства с технически неизправни 
системи оказват въздействие върху пътната 
безопасност и околната среда и целта е това 
въздействие да бъде ограничено чрез ранното 
откриване на техническа неизправност, което 
би допринесло за нейното отстраняване и съ­
ответно за предотвратяване на произшествия 
и неблагоприятни въздействия върху околната 
среда, дължащи се на такива причини. Затова 
и чл. 4, параграф 1 от Директива 2014/45/ЕС 
изисква всяка държава членка да гарантира, че 
регистрираните на нейна територия превозни 
средства периодично се проверяват от конт­
ролно-технически пунктове, упълномощени 
от държавата членка, в която тези превозни 
средства са регистрирани.
С разпоредбата на § 45, т. 3 ЗИДЗДвП 
законодателят поставя преминаването на 
прегледа за проверка на техническата из­
правност на пътните превозни средства в 
зависимост от изпълнението на допълнител­
ни условия от задължените по закона лица. 
Така се въздейства върху законосъобразното 
ползване на пътните превозни средства, тъй 
като по силата на чл. 181, т. 1 ЗДвП с глоба 
или имуществена санкция се наказват както 
собственикът или ползвателят, чието пътно 
превозно средство, подлежащо на периодичен 
преглед за проверка на техническата изправ­
ност, участва в движението без извършен 
преглед, така и водач, който управлява такова 
превозно средство. Квалифицирането на тези 
деяния като административни нарушения 
отразява степента на обществена опасност, 
която произтича от участието в движението по 
пътищата на пътни превозни средства, чиято 
техническа изправност не е проверена. Защи­
тата на публичния интерес е преди всичко в 
превенцията за пътната безопасност и поради 
това законодателят е въвел изискване да бъде 
проверявана периодично техническата изправ­
ност на пътните превозни средства. Изисква­
нето за такава проверка е форма на намеса 
на държавата върху ползването на пътните 
превозни средства, а с оспорената разпоредба 
тази намеса се поставя под условието да няма 
неплатени глоби или имуществени санкции 
за определени нарушения.
Според Конституционния съд „[о]бстоя­
телството, че държавата не може да изпълни 
задължението си по принудително събиране 
на наложените глоби, по никакъв начин не 
може да бъде основание за фактическо санк­
циониране на гражданите“ (Решение № 3 
от 2021 г. по к.д. № 11/2020 г.; Решение № 6 
от 2023 г. по к.д. № 7/2023 г.). Конкретният 
случай не дава повод за отклонение от тази 
практика. Подобряването на събираемостта 
на публичните вземания чрез изпълнение на 
санкциите, наложени с влезли в сила актове, 
е легитимна цел. С § 45, т. 3 ЗИДЗДвП обаче 
се дава предимство на изпълнението на нало­
жени по ЗДвП административни наказания, 
без това да става чрез усъвършенстването 
на правилата за събиране на публичните 
вземания, а чрез ограничение на правото на 
собственост.
В хипотезата, в която пътното превозно 
средство се представя за преглед от лице, което 
не е собственик или ползвател, и това лице 
има неплатени глоби по ЗДвП за нарушения, 
извършени със същото превозно средство, 
собственикът или ползвателят няма да могат 
да ползват законно вещта си по предназначе­
ние заради задължения на трето лице. Това 
ограничава правото им на собственост, като 
същият правен ефект се постига и в хипоте­
зата, при която те имат неизпълнени задъл­
жения за глоби или имуществени санкции по 
ЗДвП. По този начин неплащането на глобите 
и имуществените санкции по ЗДвП на свой 
ред е санкционирано с невъзможност да се 
ползва законно пътното превозно средство, без 
значение дали е технически изправно или не.
Конституционният съд е имал възможност 
да изтъкне, че „задължение на държавата е да 
гарантира и защити правото на собственост“, 
и „нееднократно е посочвал критериите за 
определяне на възможните предели на дър­
жавна намеса“ (Решение № 17 от 1999 г. по к.д. 
№ 14/1999 г. и цитираната в него практика). 
„Правото на частна собственост е основно 
право на гражданите. Това право съдържа 
три основни правомощия на собственика – да 
владее, да ползва и да се разпорежда със 
собствеността си. Лишаването на собственика 
от едно от тези му правомощия е по същество 
накърняване на самото право“ (Решение № 3 
от 2021 г. по к.д. № 11/2020 г.). В Решение № 6 
от 2023 г. по к.д. № 7/2023 г. Съдът е посочил, 
че „всяко ограничаване на основни консти­
туционни права на гражданите, което има за 
цел да компенсира (замести) неспособността 
на държавата да изпълнява задълженията си, 
е недопустимо в правовата държава“.
Конституционният съд е последователен 
в практиката си, че „[у]довлетворяването на 
надлежно установени публични вземания 
следва преди всичко да се обезпечи чрез ефек­