Държавен вестник, бр. 27, 2004 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  27
освобождаването є длъжността е заемана и из-
пълнявана от другиго. Основният закон пред-
вижда единствено седемгодишен срок за назна-
чаване на председателите на Върховния каса-
ционен съд и Върховния административен съд
и на главния прокурор. При предвиждането на
срока не се въвеждат някакви разграничения с
оглед на основанията за освобождаване на длъж-
ностите от назначените преди това—поради ос-
нованията по чл. 129, ал. 3 от Конституцията
или поради други основания, между които може
да е изтичането на конституционно предвиде-
ния срок. На отсъствието на такива разграни-
чения сочи и обстоятелството, че в чл. 129 от
Конституцията не се съдържа определяне на
новоназначените като заместници на предшес-
твениците им, когато последните са освободе-
ни предсрочно от длъжност и няма изискване,
аналогично на изискването по чл. 148, ал. 3 от
Конституцията, за назначаване и встъпване на
мястото на освободения. Основният закон не
съдържа и каквито и да са условия, позволява-
щи назначаването да се извърши за по-голям
или по-малък интервал от време от посочения
в разпоредбата, предмет на тълкуване.
Изложеното следва от съдържанието и сми-
съла на ал. 2 от чл. 129 на Конституцията. Ана-
лизът є сочи, че в нея срокът е свързан именно
с назначаването, като този срок конкретизира
периода от време, за който с това назначаване
се възлага изпълняването на длъжността, а
назначеният заема същата длъжност. Изложе-
ното следва и от съпоставянето на разпоредба-
та с останалите разпоредби от основния закон,
отнасящи се до съдебната власт. Такова съпоста-
вяне показва, че срокът по чл. 129, ал. 2 от Кон-
ституцията е определен за едноличен, а не за
колегиален орган, като неговото започване и
изтичане не е обвързано с конституционни прин-
ципи за конституирането и функционирането
на съдебните органи, ръководени от лицата по
тази разпоредба, или с конституирането и фун-
кционирането на други държавни органи. Зато-
ва този срок на правомощия е самостоятелен и
отделен от срока на освободилия длъжността.
След като съществуващата уредба изрично
определя само седемгодишен срок за назнача-
ване на лицата по чл. 129, ал. 2 от Конституци-
ята и не съдържа условия, допускащи отклоня-
ването от този срок при назначаването, такива
условия не могат да бъдат въведени чрез тълку-
ването на разпоредбата. Ето защо няма основа-
ние да се поддържа, че когато назначаването се
извършва след предсрочно освобождаване от
длъжност, срокът следва да се ограничи и да
бъде по-малък, като допълва седемгодишния
срок на предсрочно освободения. Същевремен-
но трябва да се приеме, че назначаването от
президента на председателите на Върховния
касационен съд и Върховния административен
съд и на главния прокурор е за седем години,
независимо от срока, в който са упражнявали
правомощията си назначените преди тях лица.
Както вече се отбеляза, в искането и в част
от становищата се поддържа, че новоназначе-
ните довършват мандата на предшествениците
си по аналогия с мандата на съдиите от Консти-
туционния съд (чл. 147, ал. 2 от Конституция-
та) и с мандата на изборните членове на Вис-
шия съдебен съвет (чл. 130, ал. 4 от Конститу-
цията). Аналогията според съда е неуместна.
Тези органи са колегиални. Конституирането
им се осъществява въз основа на принципи, съ-
държащи се в Конституцията, чието спазване
налага заместващият да довърши мандата на
замествания. За Конституционния съд те са
квотният принцип и принципът на периодично
обновяване на неговия състав. С оглед на тях-
ното съблюдаване в Решение № 8 от 21 септем-
ври 2000 г. по к.д. № 9/2000 г. Конституционни-
ят съд е приел, че на тези принципи е необходи-
мо да бъде подчинено тълкуването на разпо-
редбите относно конституирането на съда, вклю-
чително и относно мандата на съдията, встъ-
пил на мястото на починал съдия от същия съд.
Затова е преценил, че в случаите на чл. 148, ал. 1,
т. 6 от Конституцията новоизбраният или ново-
назначен съдия довършва предсрочно прекра-
тения мандат. За Висшия съдебен съвет такъв
конституционен принцип е квотният принцип.
С оглед на него именно в Решение № 16 от 19
октомври 1999 г. по к.д. № 10/1999 г. Конститу-
ционният съд е приел, че ако мандатът на ня-
кой се прекрати предсрочно, новоизбраният
довършва мандата на предишния член на Вис-
шия съдебен съвет.
Съображенията на Конституционния съд в
указания смисъл, изложени в посочените реше-
ния, са неотносими към разпоредбата, чието
тълкуване е поискано. Това следва от същест-
веното различие в цялостната конституционна
уредба на мандата на съдиите от Конституци-
онния съд и изборните членове на Висшия съ-
дебен съвет, от една страна, и срока на право-
мощията на председателите на Върховния ка-
сационен съд и Върховния административен съд
и на главния прокурор, от друга страна. Конс-
титуционният съд и Висшият съдебен съвет са
постоянно действащи органи и предвиденият
мандат е за лицата от техния състав, като е
подчинен на определени, съдържащи се в Кон-
ституцията, принципи за конституирането на
тези органи. За разлика от тях лицата по чл. 129,
ал. 2 от Конституцията се назначават за срок,
който не е подчинен на посочените или на дру-
ги принципи, изискващи продължителността му
да се постави в зависимост от наличието на пред-
ходно предсрочно освобождаване от длъжност.
Трябва да се отбележи, че чл. 97, ал. 3 от
Конституцията не съдържа принципи, които по
аналогия могат да се приложат при тълкуване-
то във връзка с въпроса по искането. Тази раз-
поредба действително осигурява една приемст-
веност на пълномощия, като предвижда за вре-
мето до края на мандата встъпване на вицепре-
зидента в длъжността президент, ако неговите