Държавен вестник, бр. 21, 2007 г., стр. 39

Б Р О Й  21
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  39
ване на работна група за вземане на решения под
ръководството на всички стратегии за борба с епи-
зоотията. Генералният директор на НВМС е член
на този орган и осъществява връзката между НВМС
за вземане на решения и националния център за
контрол на заболяването.
4. Приета е разпоредба, която осигурява пре-
доставянето на съответно подходящите и необхо-
дими ресурси за бърза и ефективна кампания. Тези
ресурси включват и лабораторен персонал, обо-
рудване и инфраструктури.
5. Осигурено е ръководство с инструкции, кое-
то дава пълно и подробно практическо описание
на всички процедури, инструкции и мерки, които
се използват в случай на поява на огнище на КЧС.
6. Осигурени са подробни планове за провежда-
не на спешно ваксиниране.
7. Персоналът на НВМС редовно участва във:
а) обучение по клинични признаци, епидемио-
логични проучвания и борба с КЧС;
б) учебни тревоги и упражнения, организирани
най-малко два пъти годишно;
в) обучение по средства за комуникации, за да
се организират свързаните с една развиваща се епи-
зоотия информационни кампании, насочени към
властите, фермерите и ветеринарните лекари.
Приложение № 3
към чл. 4, ал. 2, т. 1
Диагностично ръководство за класическата
чума по свинете
Г л а в а  I
ВЪВЕДЕНИЕ, ЦЕЛИ И ДЕФИНИЦИИ
1. За гарантирането на общи процедури за диаг-
ностика на класическата чума по свинете ръко-
водството:
а) посочва насоките и минималните изисквания
към процедурите за диагностика, методите за взе-
мане на проби и критериите за оценка на резулта-
тите от клиничните прегледи и постмортални об-
следвания и лабораторните тестове за правилно ди-
агностициране на класическата чума по свинете;
б) определя минималните изисквания за био-
логична безопасност и стандартите за качество,
които трябва да се съблюдават от диагностичната
лаборатория за класическа чума по свинете и по
време на транспорта на пробите;
в) определя лабораторните изследвания, които
трябва да се проведат за диагностика на класичес-
ката чума по свинете.
2. Ръководството е предназначено за органите
на НВМС, които определят мерките за борба с кла-
сическата чума по свинете. В него се посочват прин-
ципите за прилагането на лабораторните изслед-
вания и оценката на резултатите от тях, без да се
описват подробно лабораторните методи.
3. По смисъла на това ръководство освен опре-
деленията по допълнителната разпоредба се при-
лагат и следните определения:
а) “съмнителен обект” е всеки животновъден
обект, в който се отглеждат една или повече сви-
не, за които се подозира, че са заразени с вируса на
класическата чума по свинете или контактен обект
по т. 10 от допълнителната разпоредба;
б) “изолиран случай” е всяка свиня, която реа-
гира положително на серологичните тестове за
откриване на класическа чума по свинете, без пре-
ди това да е била в контакт с вируса на класичес-
ката чума по свинете и за която се смята, че не е
заразила останалите свине;
в) “епизоотично подразделение” или “подраз-
деление” е сградата, мястото или съседният терен,
където се отглеждат групи свине от един обект,
които често са били в пряк или непряк контакт
помежду си, но са били разделени от останалите
свине в същия обект;
г) “контактни свине” са свинете от обекта, дър-
жани през последните 21 дни в пряк контакт с една
или повече свине, за които се подозира, че са зара-
зени от вируса на класическата чума по свинете.
Г л а в а  I I
ОПРЕДЕЛЯНЕ НА КЛАСИЧЕСКАТА ЧУМА
ПО СВИНЕТЕ
А. Въведение
1. Класическата чума по свинете се предизвик-
ва от РНК вирус с обвивка от род Рestivirus от се-
мейство Flaviviridae. Този вирус е сроден с вируса
по преживните животни, предизвикващ Мукозна
болест—вирусна диария по говедата, и Бордерова
болест по овцете. Това има голямо значение за
диагностиката поради кръстосаните реакции, ко-
ито могат да доведат до лъжливо положителни
резултати от лабораторните тестове.
2. Вирусът на класическата чума по свинете е
относително стабилен в урината на инфектира-
ните свине, в свинските трупове, в прясното свин-
ско месо и в някои продукти от свинско месо. Той
лесно се инактивира от детергенти, мастни раз-
творители, протеази и обичайните дезинфекци-
онни препарати.
3. Основният естествен път на инфектиране е
орално-назален, чрез пряк или непряк контакт с
инфектирани свине или чрез приемането на храни,
заразени с вируса. В зоните с висока плътност на
свине вирусът се разпространява лесно от една
ферма в друга. Вирусът се предава и чрез спермата
на инфектирани нерези.
4. Инкубационният период при отделните жи-
вотни се движи между една седмица и десет дни,
но в реални условия е възможно клиничните приз-
наци в даден обект да се проявят от две до четири
седмици и дори повече след появата на вируса, ако
са били заразени само възрастни свине или ако
вирусният щам е отслабен.
5. Клиничните прояви на класическата чума по
свинете са изключително разнообразни и могат да
бъдат объркани с тези на редица други заболява-
ния. Сериозността на симптомите зависи предим-
но от възрастта на животното и от силата на виру-
са. Обикновено младите животни са по-тежко за-
сегнати. При по-възрастните свине заболяването
често протича субклинично.
6. Различават се остра, хронична и конгенитал-
на форма на класическата чума по свинете.
Б. Остра форма
1. Острата форма на болестта засяга най-често
подрастващите прасенца и свинете за угояване.
Първите признаци са липса на апетит, летаргия,