Държавен вестник, бр. 48, 2003 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  48
Член 1
По смисъла на конвенцията понятието “ко-
раб” означава плавателен съд независимо от
вида му, който не е постоянно прикрепен към
морското дъно, включително задвижван с дви-
гател, потопяем съд или всеки друг вид плава-
телно средство.
Член 2
1. Конвенцията не се прилага:
а) за военните кораби; или
b) за кораби, принадлежащи на дадена дър-
жава или използвани от нея като спомагателни
военни кораби или за митнически или поли-
цейски цели; или
c) за кораби, спрени окончателно или вре-
менно от експлоатация.
2. Нито една от разпоредбите на конвенция-
та не засяга имунитетите на военните кораби и
другите държавни кораби, използвани с нетър-
говска цел.
Член 3
1. Всяко лице извършва престъпление, кога-
то незаконно и умишлено:
а) завладее или упражни контрол върху ко-
раб чрез сила или чрез заплаха със сила или
чрез всяка друга форма на заплаха; или
b) извърши насилствен акт срещу лице, на-
миращо се на борда на кораб, ако това действие
може да застраши безопасното плаване на този
кораб; или
c) разруши кораб или причини повреда на кораб
или на неговия товар, която би могла да застраши
безопасното плаване на този кораб; или
d) постави или причини поставянето неза-
висимо от начина на устройство или вещество
на кораб, което би могло да разруши или да
причини повреда на този кораб или товара му,
с което би могло да застраши безопасното пла-
ване на този кораб; или
е) разруши или повреди сериозно морски
навигационни съоръжения или сериозно нару-
ши тяхната работа, ако някое от тези действия
би могло да застраши безопасното плаване на
кораб; или
f) предаде съзнателно невярна информация
и по този начин застраши безопасното плаване
на кораб; или
g) причини телесна повреда или извърши
убийство на лице при извършване или опит за
извършване на някое от престъпленията, посо-
чени в букви “а” до “f”.
2. Всяко лице извършва престъпление,
когато:
а) се опита да извърши някое от престъпле-
нията, посочени в ал. 1; или
b) подбуди друго лице да извърши някое от
посочените в ал. 1 престъпления, ако то е дейс-
твително извършено, или е съучастник по друг
начин на лицето, което извършва такова прес-
тъпление;
с) заплаши с условие или без такова, както е
предвидено в националното законодателство,
дадено физическо или юридическо лице да из-
върши или да се въздържи от извършване на
действие, целящо извършването на някое от
престъпленията, посочени в ал. 1, букви “b”, “с”
и “е”, ако тази заплаха може да застраши без-
опасното плаване на кораба, за който става дума.
Член 4
1. Конвенцията се прилага, ако корабът пла-
ва или ако според курса му е предвидено да плава
във, през или от води, разположени отвъд вън-
шните граници на териториалното море на да-
дена държава или страничните граници на те-
риториалното море с прилежащи държави.
2. В случаите, когато конвенцията не се при-
лага съгласно ал. 1, нейните разпоредби неза-
висимо от това се прилагат, ако извършителят
или предполагаемият извършител на престъп-
лението е открит на територията на държава
страна, различна от държавата, посочена в ал. 1.
Член 5
Всяка държава страна преследва посочени-
те в чл. 3 престъпления с наказания, съответст-
ващи на сериозността на тези престъпления.
Член 6
1. Всяка държава страна взема необходими-
те мерки за установяване на своята юрисдик-
ция по отношение на престъпленията, посоче-
ни в чл. 3, когато престъплението е извършено:
а) срещу кораб или на борда на кораб, пла-
ващ под знамето на тази държава в момента на
извършването на престъплението; или
b) на територията на тази държава, включ-
ваща териториалното є море; или
c) от гражданин на тази държава.
2. Дадена държава страна може също да ус-
танови своята юрисдикция по отношение на
всяко от следните престъпления, когато:
а) то е извършено от лице без гражданство, с
постоянно местожителство в тази държава; или
b) гражданин на тази държава е задържан,
заплашен, ранен или убит при извършването на
престъплението; или
c) то е извършено с цел да принуди тази дър-
жава да извърши или да се въздържи от извърш-
ване на дадено действие.
3. Всяка държава страна, установила своята
юрисдикция за посочените в ал. 2 случаи, уведо-
мява за това Генералния секретар на Междуна-
родната морска организация (наречен по-долу
“Генерален секретар”). Ако впоследствие спо-
менатата държава страна отмени тази юрисдик-
ция, тя уведомява за това Генералния секретар.
4. Всяка държава страна взема необходими-
те мерки за установяване на своята юрисдик-
ция по отношение на престъпленията, посоче-
ни в чл. 3, в случаите, когато предполагаемият
извършител се намира на нейна територия и