Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  93
според което полът не е сред признаците, кои­
то „се придобиват или изменят в процеса на 
социалната реализация на гражданите в обще-
ството“, което решение е прието почти веднага 
след Конституцията, следва непосредствено 
разбирането на нейните създатели. При това е 
показателно, че съставът на съда, постановил 
посоченото тълкувателно решение, включва 
и четирима съдии, участвали като народни 
представители в Седмото Велико народно 
събрание, приело Конституцията – Пенчо 
Пенев, Любен Корнезов, Нено Неновски и 
Николай Павлов, никой от които не го е под­
писал с особено мнение. Необходимо е да се 
обърне внимание, че поставеното в основата 
на цитираното решение възприемане на пола 
като социално непроменлива величина не е 
специално мотивирано и е изведено по под-
разбиране, което допълнително аргументира 
тезата, че според авторите на Конституцията 
терминът „пол“ няма друго съдържание освен 
традиционното, т.е. биологичното. В този 
смисъл и според Решение № 13 от 2018 г. по 
к.д. № 3/2018 г. „конституционният текст (на 
чл. 6, ал. 2) разглежда биологичния пол като 
понятие с ясно юридическо съдържание“.
Факт е, че даденото от Конституционния 
съд задължително тълкуване на Конституци-
ята не го обвързва завинаги с възприетите 
правни разбирания (Решение № 3 от 2020 г. 
по к.д. № 5/2019 г.). Съдът може и следва да 
еволюира във вижданията си. Както е изяс­
нено в посоченото решение, „развитието на 
правото е обективен процес, което позволява 
тълкуването на правните разпоредби да бъде 
„отворено“ и към други виждания, както и 
да държи сметка за осъществените междувре-
менно промени в цялостния социален кон-
текст. Аргументите за стабилност на съдебната 
практика и за еднакво „произнасяне по сходни 
случаи за в бъдеще нямат по-голяма тежест 
в сравнение със съображенията за правото 
като продукт на общественото развитие и 
еволюцията на правното мислене, като всяко 
отклонение от съществуващата практика тряб-
ва да бъде обосновано и оправдано. Поради 
това при обществена потребност и социална 
оправданост Конституционният съд може 
да формира нови разбирания и нови правни 
категории, повлияни от еволютивното прав-
но мислене и от оценката на променените 
обстоятелства (в този смисъл виж Решение 
№ 4 от 2012 г. по к. д. № 14/2011 г.). Примери 
за такава мотивирана промяна на становища 
са налице в досегашната практика на Кон-
ституционния съд (Решение № 13 от 2002 г. 
по к. д. № 17/2002 г., Решение № 10 от 2011 г. 
по к. д. № 6/2011 г. и Решение № 9 от 2014 г. 
по к. д. № 3/2014 г.; Решение № 22 от 1998 г. 
по к. д. № 18/1998 г. и Решение № 6 от 2008 г. 
по к. д. № 5/2008 г.).“
Дори и да се приеме, че решаването на 
проблема за правния статус на транссексу-
алните лица може да се постигне само чрез 
тълкуване на Конституцията (по отношение 
на което съдът изразява несъгласие, мотиви-
рано по-долу), по въпроса за значението на 
конституционното понятие „пол“ и възпри-
емането му единствено в неговото биологично 
съдържание не е налице такава фундаментална 
промяна в обществените отношения, която да 
е основание съдът да отстъпи от разбирането 
си, обективирано в Решение № 14 от 1992 г. по 
к.д. № 14/1992 г. и потвърдено впоследствие в 
Решение № 13 от 2018 г. по к.д. № 3/2018 г., спо-
ред което Конституцията и цялото българско 
законодателство е изградено върху разбирането 
за бинарното съществуване на човешкия вид. 
Достатъчно е във връзка с това да се има 
предвид, че според действащата и в момента 
Международна класификация на болестите 
(ICD-10, Version: 2019) на Световната здравна 
организация половата дисфория е включена в 
секцията на психичните заболявания („Пси-
хични и поведенчески разстройства“), където 
транссексуалността е обяснена като „желание 
да живеете и да бъдете приети за член на про-
тивоположния пол, обикновено придружено от 
чувство на дискомфорт или неподходящо на 
анатомичния пол на човека, и желание да се 
направи операция и хормонално лечение, за 
да се направи тялото възможно най-сходно с 
предпочитан от него пол“. Едва по силата на 
единадесетото преразглеждане на Междуна-
родната класификация на болестите (ICD-11 
for Mortality and Morbidity Statistics (Version: 
05/2021) от 18.06.2018 г., което ще влезе в 
сила на 1 януари 2022 г., половата дисфория 
се премахва от секцията на психичните за-
болявания и е поставена в глава „Състояния, 
засягащи сексуалното здраве“. Посоченото 
дава основание да се отбележи, че е необ-
ходим значителен период от време, за да се 
обоснове такава трайна и устойчива промяна 
в масовото съзнание (а и в науката), която да 
е достатъчно оправдание за преодоляване на 
дадено задължително тълкуване на Основния 
закон, предназначено да осигури стабилност 
и предвидимост при прилагането му като 
фундамент на правовия ред в държавата. Във 
връзка с това следва да се посочи, че извод 
за необходимостта промяната в правните 
разбирания на съда да се основава само на 
достатъчно важни причини, вкл. медицински 
обосновани, се съдържа и в практиката на 
ЕСПЧ – конкретно в Решение от 17 октомври 
1986 г., Rees v. The United Kingdom и Решение 
от 27 септември 1990 г., Cossey v. The United 
Kingdom, посветени именно на правата на 
транссексуалните лица. Във второто от тях е 
посочено: „ …Съдът не е обвързан от своите