Държавен вестник, бр. 45, 2024 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  45
туционност на § 2, ал. 1 ПЗР на Закона за 
контрол по прилагане на ограничителните 
мерки (обн., ДВ, бр. 8 от 25.01.2023 г.; посл. 
изм. и доп., бр. 11 от 6.02.2024 г.). Със същото 
определение Конституционният съд е отклонил 
искането за установяване на противоконсти-
туционност на § 2, ал. 2 и § 3 ПЗР на Закона 
за контрол по прилагане на ограничителните 
мерки и е прекратил конституционното про-
изводство в тази му част.
В изпълнение на предоставената им въз-
можност писмени становища са представили: 
министърът на транспорта и съобщенията, 
министърът на правосъдието, министърът на 
финансите и Държавна агенция „Национална 
сигурност“.
Министърът на транспорта и съобщенията 
приема, че „не може да бъде споделено вижда-
нето на президента, че не е ясно от кой момент 
тече срокът за прекратяване на визираните 
в закона договори за концесии“. Поддържа, 
че „концесионните договори се прекратяват 
ех lege (по силата на Закона), след проверката 
на обстоятелството дали за съответния договор 
са изпълнени предпоставките на Закона“, и 
така „е създадена безспорна и непротиворечива 
правна норма“. Според министъра на транс-
порта „началният момент“ за едноседмичния 
срок за прекратяване на концесията, посочен 
в оспорената разпоредба, е от влизането на 
закона в сила, поради което „не е налице 
правна несигурност при определяне на срока, 
в който „се прекратяват концесиите“. Твърди, 
че посочването в оспорената разпоредба на 
Министерството на транспорта и съобщенията 
„да поеме оперативното управление на съоръ-
женията, вместо министъра на транспорта и 
съобщенията, също не влиза в противоречие 
или друга проявна форма на несъгласуваност 
с принципа на правовата държава“.
В становището си министърът на пра-
восъдието сочи, че „за концесионерите по 
смисъла на § 2, ал. 1 от Закона за контрол по 
прилагане на ограничителните мерки не би 
следвало да е налице някаква непредвидимост 
в развитието на ситуацията с прекратяването 
на концесиите“, и счита, че „от приемането на 
чл. 5к с Регламент (ЕС) 2022/576 на Съвета от 
8 април 2022 година за изменение на Регламент 
(ЕС) № 833/2014 […] концесионерите са имали 
достатъчно време, за да съобразят бъдещите 
си действия и икономическа политика“. По 
отношение на твърдяната в искането непре-
цизност на някои термини или редакции на 
разпоредбите поддържа, че „в обсъждания 
случай е ясна волята на законодателя, приел 
ЗИД на Закона за контрол по прилагане на 
ограничителните мерки (ДВ, бр. 67 от 2023 г.), 
изразена чрез нормения комплекс и в мотивите 
на Закона за контрол по прилагане на огра-
ничителните мерки с оглед на действията на 
Русия, дестабилизиращи положението в Украй-
на (обн., ДВ, бр. 8 от 25.01.2023 г.; посл. изм. 
и доп., бр. 11 от 6.02.2024 г.; ПЗР на Закона 
за контрол по прилагане на ограничителните 
мерки; ПЗР на ЗКПОМОДРДПУ). 
Вносителят привежда доводи за твърдяна-
та противоконституционност на оспорените 
разпоредби, които могат да бъдат относително 
обособени в две групи – обосноваващи про-
тиворечие с принципа на правовата държава, 
установен в чл. 4, ал. 1, и такива относно 
несъответствие с чл. 11, ал. 1 (принцип на 
политическия плурализъм) от Конституцията.
Президентът на Република България твър-
ди, че визираните в искането изменения в 
Закона за контрол по прилагане на ограни-
чителните мерки „създават правна несигур-
ност при определяне на срока, в който се 
прекратяват концесиите в обхвата на чл. 5к 
от Регламент (ЕС) № 833/2014“. Посочва, 
че „несъвместимо с правовата държава е 
и предвиждането с § 1 от изменителния 
закон на „двуседмичен срок от отнемането 
на концесията“, в който Министерството 
на транспорта и съобщенията да поеме 
оперативното управление на съоръженията, 
с каквото съдържание се допълва § 2 от 
преходните и заключителните разпоредби 
на ЗКПОМОДРДПУ“, защото нито Законът 
за концесиите, нито Директива 2014/23/ЕС 
на Европейския парламент и на Съвета от 
26 февруари 2014 г. за възлагане на договори 
за концесия не урежда „такъв институт – на 
отнемане на концесията“. Вносителят поддър-
жа, че „Използването на термина „отнемане 
на концесията“, в съчетание с израза „поема 
оперативното управление на съоръженията“, 
не създава ясни задължения, които да бъдат 
изпълнени“.
Другата група съображения се отнасят до 
нарушаване на принципа на политическия 
плурализъм. Привеждат се доводи в подкрепа 
на тезата на вносителя, че с приемането на 
оспорения закон на две гласувания, проведени 
в едно и също заседание на Народното събра-
ние, в настоящия случай „не е гарантирана 
възможността на народните представители да 
направят всички свои предложения“, което 
е „несъвместимо със същността на законо-
дателството в демократичната държава и е 
отстъпление от принципа на политическия 
плурализъм, установен в чл. 11, ал. 1 от Кон-
ституцията“.
С определение от 10.10.2023 г. Конститу-
ционният съд е допуснал за разглеждане по 
същество искането на президента на Република 
България за установяване на противоконсти-