Държавен вестник, бр. 57, 2013 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  57
справедливост в обществото. Подобни са онези 
случаи, при които няма съществени разлики в 
тях. От своя страна наличието на съществени 
разлики изисква от законодателя да се намеси 
и да диференцира уредбата с цел да обезпечи 
равна закрила и равно подпомагане. Член 14 
от Конституцията заявява, че семейството е 
под закрилата на държавата, а чл. 47, ал. 1 
от Конституцията изисква от държавата да 
подпомага родителите при отглеждането 
и възпитанието на децата. Няма как обаче 
нормативната уредба по подпомагането на 
семействата чрез предоставяне на семейни 
помощи да не се диференцира поради факта, 
че се наблюдават съществени различия с оглед 
нуждата от тях. Само така ще се гарантира и 
равенството пред закона при получаване на 
семейни помощи за деца, за която настоява 
чл. 6 от Конституцията. Вън от съмнение е, 
че семействата, в които децата са отглеждани 
от един жив родител, са уязвима категория 
в резултат на настъпването на едно неочак­
вано събитие с неотстраними и необратими 
последици. Затова и намесата на законодателя 
в тяхна полза гарантира равната закрила на 
семейството и децата (чл. 14 от Конституци­
ята) и справедливостта от гледна точка на 
отношението на държавата. Проблемът е друг, 
дали законодателят не е нарушил принципа за 
равенството пред закона, като е допуснал при­
вилегия само по отношение на една категория 
родители, които сами отглеждат детето си. 
Конституционният съд не приема тезата 
на омбудсмана, че заключението за наруша­
ване на принципа за равенството пред закона 
трябва да се прави на базата на преценка, 
дали определена група родители се оказват в 
неравностойно положение спрямо други ро­
дители и дали едни деца получават по-добра 
грижа от други. Семейните помощи за деца се 
предоставят на семейството и затова въпро­
сът, дали съществува неравенство, трябва да 
се преценява от гледна точка на семейството 
като цяло в смисъла, който влага в него § 1, 
т. 1 от допълнителните разпоредби на ЗСПД. 
С други думи, когато се съобразява дали е 
налице неравенство, или не ще трябва да се 
отчита материалното и социалното положение 
на семейството като среда, в която родителите 
отглеждат и възпитават децата си. Като се 
има предвид предметът на ЗСПД и неговата 
цел да подпомогне родителите при отглеж­
дането и възпитанието на децата си, само от 
подобна позиция може да се даде адекватен 
отговор на въпроса дали атакуваните с иска­
нето разпоредби противоречат на принципа 
на равенството пред закона.
Не може да има съмнение, че загубата на 
родители или родител е факторът, който в 
най-голяма степен се отразява на семейната 
среда. Тя или слага край на семейството с 
двама родители и детето остава сирак, или 
непредвидено прекратява семейната връзка с 
единия родител и детето става полусирак. Така 
че след децата, които са останали без родите­
ли, другата най-уязвима категория от гледна 
точка на психическо състояние и материално 
положение и въобще условията, при които те 
растат, са именно децата, чийто родител е 
починал и те се отглеждат от другия останал 
жив родител. Наистина у нас законодателят 
за други нужди включва тази група деца в 
по-общата категория – на т.нар. самотни 
родители, т.е. родител, който сам отглежда 
детето си, и която обхваща доста разнородни 
случаи. В рамките на тази категория обаче 
се наблюдават съществени различия. Трудно 
може да се възприеме като идентична семей­
ната среда, в която се отглежда и възпитава 
дете от останалия жив родител, и семейната 
среда, в която се отглежда и възпитава дете 
от родителя, на когото след развода са предос­
тавени за упражняване родителските права. 
Разводът прекратява брака между съпрузите, 
но роденото дете продължава да има двама 
родители, което само по себе си прави средата, 
в която то се отглежда, съществено по-различна 
в сравнение със средата, в която се отглежда 
полусирак. Това дете получава грижи и от 
другия родител. Мерките за грижа са изме­
няеми и двамата родители носят отговорност 
за отглеждането на детето.
Има съществена разлика и в положението 
на дете, което се отглежда от останалия жив 
родител, и родител, който не е сключил брак 
и отглежда сам детето си. За него винаги е 
открита възможността за установяване на 
произхода му, вкл. чрез иск от детето чрез 
неговия законен представител. В резултат то 
ще се включи в определена система на род­
ствени отношения с всички следващи лични 
и имуществени последици, вкл. отговорността 
на родителите и дори лишаване от родителски 
права, освен в случаите, когато законът по 
изключение изрично забранява това. Подобно 
действие ще бъде в най-голяма степен в инте­
рес на детето, защото то е от първостепенно 
значение за уреждането на неговия правен 
статус. Затова и Конституцията застава зад 
необходимостта децата да имат установен 
произход и от двамата родители (чл. 47, ал. 1 
и 3) като важна предпоставка за очертаване на 
средата за тяхното отглеждане и възпитание. 
Същото посочва и Конвенцията за правата на 
детето, която в своя чл. 7 изрично се произ­
нася в полза на правото на детето да познава 
своите родители. От своя страна средата, в 
която се отглежда и възпитава детето, чийто 
родител е починал, винаги е решително повли­
яна от този факт. Правото и задължението по 
отглеждането и възпитанието на дете остават 
изключително за единия родител. Смъртта на 
родител прекратява отношенията му с детето 
автоматично и се отразява пряко на емоцио­