Държавен вестник, бр. 17, 2023 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  17
ключенията следва да бъдат въвеждани само 
тогава, когато общата уредба не удовлетворява 
потребността от въвеждане на диференциран 
подход при регулирането на конкретна група 
обществени отношения при наличието на 
сериозни и основателни причини за това. В 
тази насока е достатъчно да се припомни, 
че законодателната целесъобразност може и 
следва да се упражнява само в конституционно 
установените граници, както е приел Конститу-
ционният съд с Решение № 18 от 1997 г. по к.д. 
№ 12 от 1997 г. (вж. и Решение № 7 от 1995 г. 
по к.д. № 9 от 1995 г.). Обратното виждане оз-
начава единствено нормотворчески произвол, 
при който би се оказало, че развивайки своята 
законодателна дейност, Народното събрание не 
е обвързано от конституционните принципи и 
ценности.“ Посочените принципни разрешения 
на общо основание следва да намерят прило-
жение и по отношение на установяваните от 
законодателя изключения от общото правило 
относно компетентността на специализира-
ните административни съдилища (доколкото 
такива съществуват) да разглеждат правните 
спорове между страните в административните 
правоотношения.
Като се има предвид, че съобразно изло-
женото по-горе Основният закон допуска, 
но не изисква създаване на специализирани 
съдилища, осъществяващи административ-
ното правораздаване, а урежда единствено 
инстанционната и надзорната компетентност 
на Върховния административен съд като спе-
циализиран съд в тази област на правораздава-
нето (и в този смисъл на конституционно ниво 
не е установена система от административни 
съдилища, част от която да е ВАС, както се 
поддържа в искането), съдът намира, че за 
отговора на тълкувателния въпрос не е не-
обходимо да се разглежда конституционната 
компетентност на ВАС. Разпоредбата на чл. 125 
от Конституцията относно компетентността 
на ВАС е формулирана ясно и нейното съдър-
жание и значение са тълкувани многократно 
и безпротиворечиво в практиката на Консти-
туционния съд (Решение № 27 от 15.10.1998 г. 
по к.д. № 20/1998 г., Тълкувателно решение 
№ 2 от 10.02.2005 г. по к.д. № 9/2004 г., Реше-
ние № 14 от 9.10.2018 г. по к.д. № 12/2017 г., 
Тълкувателно решение № 8 от 23.04.2018 г. по 
к.д. № 13/2017 г.). 
Предвид изложеното и на основание чл. 149, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията Конституцион-
ният съд
Р Е Ш И :
Принципът на правовата държава, закрепен 
в чл. 4, ал. 1 от Конституцията, не изисква 
всички спорове за законност на актовете и 
действията на административните органи 
да бъдат разглеждани от специализираните 
административни съдилища, създадени на 
основание чл. 119, ал. 2 от Конституцията.
Решението е подписано със становище от 
съдия Соня Янкулова.
Председател:  
Павлина Панова
СТАНОВИЩЕ 
на съдия Соня Янкулова
по конституционно дело № 1 от 2022 г. 
Подписвам решението с настоящото ста-
новище, защото макар да съм съгласна с 
диспозитива, това съгласие е мотивирано от 
съображения, които в определена степен не 
съвпадат с възприетата от съда мотивация 
на решението.
Изводът, че принципът на правовата държа-
ва не изисква всички спорове за законност на 
актовете и действията на административните 
органи да бъдат разглеждани от специализи-
раните административни съдилища, създадени 
на основание чл. 119, ал. 2 от Конституцията, 
съдът мотивира с изведената от чл. 120, ал. 1 
от Конституцията форма на косвен съдебен 
контрол за законност на актовете и действията 
на административните органи, осъществяван 
от съдилищата по чл. 119, ал. 1 от Конститу-
цията (граждански и наказателни).
Установеният в чл. 120, ал. 1 от Консти-
туцията контрол за законност на актовете 
и действията на административните органи 
безспорно е гаранция за приложимостта 
на принципа на правовата държава. Този 
контрол е от страна на независим съд, при-
ложим е за всеки конкретен случай и чрез 
него се утвърждава правото, което гарантира 
възпиране и ограничаване на властта на ад-
министративните органи в установените им 
конституционни и законови рамки и което 
гарантира правата и законните интереси на 
гражданите, юридическите лица и държавата.
Разпоредбата визира „съдилищата“, т.е. 
всеки съд, пред който е отнесен правен спор, 
чието решаване в определена степен зависи от 
преценката за законност на акт или действие 
на административен орган или който спор има 
за предмет единствено преценката за законност 
на акт или на действие на административен 
орган. По този начин Конституцията гаран-
тира всеобхватността на осъществявания от 
съдилищата контрол.
В изпълнение на това правомощие на съ-
дилищата всеки съд, визиран в чл. 119, ал. 1 
от Конституцията или създаден със закон въз 
основа на чл. 119, ал. 2 от Конституцията, е 
длъжен да провери законността на актовете 
и действията на административния орган. 
Различният правен спор, попадащ в компе-
тентността на всеки съд по чл. 119, ал. 1 и 2 от 
Конституцията, предопределя и установените 
в съответните процесуални закони обхват на 
и правни последици от съдебната преценка за 
законност на акта или действието на админи-
стративен орган. Следователно конкретната 
форма, в която се реализира конституционно 
установеното правомощие на всеки съд да 
извърши контрол за законност на акт или 
действие на административен орган, не е 
конституционно установена, а е предоставена