Държавен вестник, бр. 60, 2011 г., стр. 34

СТР.  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  60
не давали никакви указания на подчинените 
на министъра органи, нито им указвали как 
да се приложи законът, а разписвали „въ­
трешния ред, по който служителите могат 
да кандидатстват за участие в мисии“. Ред 
означава последователност в извършването 
на дадени действия. Видно от включените в 
Инструкция 2006 норми, повечето от тях не 
създават ред за упражняване на визираното в 
чл. 191, ал. 1, т. 8 ЗМВР право на служителите 
на МВР да бъдат назначавани без конкурс 
на друга длъжност в рамките на притежа­
ваната категория, нито на правото им на 
неплатен отпуск по чл. 212, ал. 1, т. 7 ЗМВР 
за времето на участие в мисии. Нормите в 
инструкцията регламентират упражняването 
на имплицитно уредената (до 01.01.2011 г.) в 
закона възможност на служителя да участва в 
мисии. Нормите на Инструкция 2006 устано­
вяват, че това е доброволно (чл. 4 – изрично 
и изведено систематично от конкурсното на­
чало), условията, на които трябва да отговаря 
служителят (чл. 5), статуса на служебното 
му правоотношение (чл. 15, ал. 1 и 2, чл. 23, 
ал. 2), възможността да носи отговорност за 
действията си по време на мисията (чл. 22, т. 2), 
възможността да получи оценка за дейността 
(чл. 17, ал. 2, т. 7), т.е. установяват условията 
за упражняване на субективното право на 
участие в мисии. Наред с това инструкцията 
определя (чл. 2), че участието в мисии става 
във формата на структурна единица – кон­
тингент, създава компетентност за предоста­
вянето на мандат (чл. 3) и за прехвърлянето 
на ръководството на структурната единица 
на ръководството на мисията (чл. 16). Това 
съдържание на правните норми безспорно 
създава задължителни, абстрактни правила 
за поведение, чрез които се претендира да 
се уредят (в голямата си част при това пър­
вично) отношенията по повод и във връзка 
с упражняването на субективното право на 
служителите на МВР на участие в мисии. То 
не се ограничава със създаването на ред за 
прилагане на законови норми. Следователно 
съдържанието на нормите на Инструкция 
2006 определя нормативния характер на акта.
б) по адресатите на нормите:
Що се отнася до втория законов белег на 
подзаконовия административен акт – нео­
пределен и неограничен брой адресати, той 
също е налице. Визираните в Инструкция 2006 
правила за поведение са задължителни както 
за органите, пряко отговорни за осъществя­
ване на дейността, осигуряваща участието 
на служители на МВР в мисии, така и до 
всеки един служител на МВР, който реши 
да упражни правото си на участие в мисии. 
(Визираният в чл. 5, ал. 1 от Инструкция 
2006 кръг от субекти, адресати на правото на 
участие в мисии – служители на Национална 
служба „Полиция“, от една страна, ограничава 
без законово основание кръга на адресатите, 
а, от друга, с оглед посоченото в § 108 ЗВМР 
следва след влизането в сила на тази разпо­
редба актът да се счита приложим за всички 
служители на министерството.) Безспорно, 
нормите се отнасят само до служители на 
МВР. Те всички, поради факта, че министърът 
на вътрешните работи е едноличен централен 
държавен орган и с оглед на характера на 
министерството като администрация с йерар­
хичен характер и централизъм в управлението 
(чл. 2 ЗМВР), се явяват негови подчинени. Но 
тези от тях, които кандидатстват за участие в 
мисии, упражняват свое субективно право, а 
не изпълняват визирано им в длъжностната 
характеристика служебно задължение, т.е. не 
действат в качеството си на подчинен орган. 
С оглед на това единствено и само от личната 
преценка на всеки служител зависи дали и 
кога ще попадне под регулиращото действие 
на нормите на инструкцията. Поради това и 
поради неопределеното във времето дейст­
вие на акта е налице визираният от закона 
неопределен и неограничен брой адресати. 
в) по приложимостта на правното действие:
Приложението на Инструкция 2006 не 
е еднократно, а дължимо винаги, когато 
служител на министерството упражнява 
правото си на участие в мисии. Т.е. налице 
е неизчерпващо се с еднократно приложение 
действие на правните норми, което обосновава 
наличие на исканата от закона многократност 
на правното действие на акта. 
При така установеното наличие на адми­
нистративноправни норми, които се отнасят 
за неопределен и неограничен брой адресати 
и които имат многократно правно действие, 
е видно, че оспорената Инструкция 2006 е 
нормативен административен акт.
2. По правния интерес на жалбоподателите 
от оспорване на акта:
Ответникът твърди, че жалбоподателката 
Росица Стойчева няма правен интерес от 
оспорване на Инструкция 2006, тъй като със 
заповед № К-6671 от 18.08.2009 г. на министъ­
ра на вътрешните работи нейното служебно 
правоотношение е прекратено. С оглед на това 
тя към момента на подаване на жалбата няма 
качеството на служител на министерството, 
а според закона в мисии могат да участват 
само служители. Безспорно по делото е, че 
със заповед № К-31 от 03.01.2003 г. и заповед 
№ К-1982 от 17.08.2006 г. Стойчева е назначена 
на щат „мисии на международни организа­
ции“, разрешено є е ползването на неплатен 
отпуск и е изпратена като служител на МВР 
в състава на международните полицейски 
сили, съответно като полицейски наблюдател 
в мисията на ООН в Косово. Няма спор, че 
служебното є правоотношение на 18.08.2009 г. 
е прекратено. Следователно към датата на 
подаване на жалбата – 01.09.2010 г., и до