Държавен вестник, бр. 18, 2013 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  18
2.2.7.2.3.3	
Радиоактивен материал от особен вид
2.2.7.2.3.3.1	
Радиоактивният материал от особен вид трябва да има поне един размер, който да не е 
по-малък от 5 mm. Когато запечатана капсула представлява част от радиоактивния ма-
териал от особен вид, капсулата трябва да е така произведена, че да се отваря само чрез 
разрушаването є. Дизайнът за радиоактивен материал от особен вид изисква едностран-
но одобрение
2.2.7.2.3.3.2	
Радиоактивният материал от особен вид трябва да е от такова естество или така проекти-
ран, че при подлагане на изпитанията, посочени в 2.2.7.2.3.3.4 до 2.2.7.2.3.3.8, да отговаря 
на следните изисквания:
(a)	
Да не се разрушава или раздробява при изпитания за удар, сблъсък и огъване 
съгласно 2.2.7.2.3.3.5 (a), (b), (c) и 2.2.7.2.3.3.6 (a) според случая;
(b)	
Да не се разтапя или диспергира при приложимото изпитание на нагряване в 
2.2.7.2.3.3.5 (d) или 2.2.7.2.3.3.6 (b) според случая; и
(c)	
Активността във водата при изпитване за просмукване, според 2.2.7.2.3.3.7 и 
2.2.7.2.3.3.8 да не превишава 2 kBq; или съответно за закрити източници, ско-
ростта на изтичане при изпитанието за оценка на обема на изтеклото количе-
ство, посочено в ISO 9978:1992 „Радиационна защита – Закрити радиоактивни 
източници – методи за изпитване на херметичност“ да не превишава допусти-
мите нива, приемливи за компетентния орган .
.
2.2.7.2.3.3.3	
Съответствието с нормите съгласно 2.2.7.2.3.3.2 трябва да се докаже в съответствие с 
6.4.12.1 и 6.4.12.2.
2.2.7.2.3.3.4	
Образци, които съдържат или имитират радиоактивен материал от особен вид, се под-
лагат на изпитвания за издръжливост при падане от височина, при удар, на огъване и 
на загряване съгласно 2.2.7.2.3.3.5 или на алтернативни изпитания, както е разрешено в 
2.2.7.2.3.3.6. За всяко от изпитванията може да се използва различен образец. След всяко 
изпитание се извършва оценка на просмукването или обемна оценка за пропускливостта 
на образеца чрез метод, чиято чувствителност да не е по-малка от тази на методите, да-
дени в 2.2.7.2.3.3.7 за недиспергиращи се твърди материали или 2.2.7.2.3.3.8 за капсулирани 
материали.
2.2.7.2.3.3.5	
Съответните методи за изпитване са:
(a)	
Изпитване при падане от височина: Образецът трябва да падне върху целта от 
височина 9 m. Целта се определя съгласно 6.4.14;
(b)	
Изпитване на удар: образецът трябва да се постави върху оловен лист, закре-
пен върху гладка твърда повърхност и ударен с плоската страна на блокче от 
мека стомана, така че да нанесе удар, равен на този, при свободното падане 
на предмет с тегло 1,4 kg от 1 m. По-ниската част на блокчето трябва да е 25 
mm в диаметър, като ръбовете са заоблени в радиус (3,0 ± 0,3) mm. Оловото, с 
коефициент на твърдост 3,5 до 4,5 по скалата на Викърс и с дебелина не повече 
от 25 mm, трябва да покрива площ по-голяма от тази, покривана от образеца. 
За всеки удар трябва да се използва нова оловна повърхност. Блокчето трябва 
да удря образеца така, че да причини максимална щета.
(c)	
Изпитване на огъване: изпитването са прилага само за дълги, тънки източници 
с минимална дължина от 10 cm и съотношение на дължината към най-малката 
ширина не по-малко от 10. Образецът трябва да се притегне здраво в хоризон-
тална позиция, така че едната половина от дължината му да се показва от при-
крепващия елемент. Ориентацията на образеца трябва да е такава, че той да е 
подложен на максимално повреждане, когато свободният му край бъде ударен 
от плоската страна на стоманено блокче. Блокчето трябва да удари образеца 
така, че да нанесе удар, равен на този при свободното падане на предмет с тегло 
1,4 kg от 1 m. По-ниската част на блокчето трябва да е 25 mm в диаметър, като 
ръбовете са заоблени в радиус (3,0 ± 0,3) mm.
(d)	
Изпитване на нагряване: образецът трябва да се нагрее на въздух до темпера-
тура от 800 °С и да се държи на тази температура за период от 10 минути, след 
което се оставя да се охлади
2.2.7.2.3.3.6	
Образци, които съдържат или симулират радиоактивни материали затворени в закрита 
капсула могат да се освободят от :
(a)	
Изпитанията предписани в 2.2.7.2.3.3.5 (a) и (b) при условие че масата на ради-
оактивните материали от особен вид:
(i)	 	
е по-малка от 200 g и те са алтернативно подложени на изпитание за 
ударно въздействие Клас 4 предписан в ISO 2919:1999 „Радиационна 
защита – Закрити радиоактивни източници – Общи изисквания и кла-
сификация“; или
(ii)		
е по-малка от 500 g и те са алтернативно подложени на изпитания за удар-
на якост от Клас 5 предписано в ISO 2919:1999 „Радиационна защита – За-
крити радиоактивни източници – Общи изисквания и класификация“; и
(b)	
Изпитването посочено в 2.2.7.2.3.3.5 (d) при условие че са алтернативно под-
ложени на температурното изпитание за Клас 6 предписано в ISO 2919:1999