Държавен вестник, бр. 14, 2023 г., стр. 56

СТР.  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  14
ето позволява да бъде изчислена масата на 
частта за изпитване (т. 5.3); изпитването се 
провежда по следния начин: 
5.2.2. приготвя се 2 % w/v разтвор на 
пробата, „Z“ има приблизително изчислена 
стойност;
5.2.3. както по т. 5.1.2, като се използва 
разтворът на пробата (т. 5.2.2) вместо стан-
дартен декстрозен разтвор;
5.2.4. както по т. 5.1.1;
5.2.5. както по т. 5.1.3, като се използват 
10,0 ml от разтвора на пробата вместо 18,0 ml 
стандартен декстрозен разтвор;
5.2.6. както по т. 5.1.4;
5.2.7. нагрява се съдържанието на колбата 
до кипене; добавя се 1 ml разтвор на мети-
леново синьо (т. 4.4);
5.2.8. веднага след започване на кипенето 
се включва хронометърът (т. 4.10) от нулата и 
се започва добавянето в колбата на разтвора 
на пробата от бюретата на малки количества 
от по 1,0 ml на интервали от приблизително 
10 секунди до изчезването на синия цвят на 
метиленовото синьо; записва се общият обем 
на добавения разтвор на пробата, включително 
до предпоследното добавяне (Y ml);
5.2.9. „Y“ не превишава 50 ml; когато стой-
ността бъде надвишена, следва да се увеличи 
концентрацията на разтвора в пробата, след 
което титруването се повтаря; 
5.2.10. приблизителната редуцираща спо-
собност на приготвената проба като тегловен 
процент се изчислява чрез:
5.3. част за анализиране: претегля се с 
точност до 0,1 mg част от приготвената про-
ба (mg), която съдържа между 2,85 и 3,15 g 
редуциращи захари, изразени като безводна 
декстроза (D-глюкоза), като в изчислението 
се използва или приблизителното число за 
редуциращата способност (т. 1.1), или при-
близителното число, получено по т. 5.2.10;
5.4. разтвор за анализ: разтваря се частта 
за анализ във вода и се долива до 500 ml в 
мерителна колба;
5.5. определяне:
5.5.1. както по т. 5.1.1;
5.5.2. напълва се бюретата (т. 4.6) с разтвора 
за анализ (т. 5.4) и се коригира менискусът 
до нулевата отметка;
5.5.3. от бюретата в кипящата колба се 
добавят 18,5 ml разтвор за анализ; колбата 
се разклаща, за да се смеси съдържанието;
5.5.4. както по т. 5.1.4;
5.5.5. както по т. 5.1.5;
5.5.6. както по т. 5.1.6;
5.5.7. както по т. 5.1.7, като се използ-
ва разтворът за анализ вместо стандартен 
декстрозен разтвор;
5.5.8. както по т. 5.1.8;
5.5.9. както по т. 5.1.9, като се използва 
разтворът за анализ вместо стандартен 
декстрозен разтвор;
5.5.10. както по т. 5.1.10;
5.5.11. както по т. 5.1.11, като се използ-
ва разтворът за анализ вместо стандартен 
декстрозен разтвор;
5.5.12. записва се обемът (V1) на разтвора 
за анализ, използван до еквивалентния пункт 
на крайното титруване;
5.5.13. V1 трябва да е между 19,0 и 21,0 ml; 
ако V1 е извън тези граници, концентрацията 
на разтвора за изпитване се коригира по 
подходящ начин и се повтарят т. 5.5.1 – 5.5.12;
5.5.14. извършват се две определяния на 
същия разтвор за анализ;
5.6. съдържание на сухо вещество: опре-
деля се съдържанието на сухо вещество на 
приготвената проба по метода������������
 по���������
 приложе-
ние № 2.
6. Изразяване на резултатите:
6.1. формули и метод на изчисление:
6.1.1. редуцираща способност: редуцира-
щата способност, изчислена като тегловен 
процент от приготвената проба, се описва 
чрез:
където:
V0 е обемът в ml на стандартен декстрозен 
разтвор (т. 4.3), използван при стандартиза-
ционното титруване (т. 5.1);
V1 – обемът в ml на разтвора за анализ 
(т. 5.4), използван при определящото титру-
ване (т. 5.5);
М – масата в грамове на частта за анализ 
(т. 5.3), използвана за приготвянето на 500 ml 
разтвор за анализ;
6.1.2. декстрозен еквивалент: декстрозният 
еквивалент, изчислен като тегловен процент 
на сухо вещество в приготвената проба, се 
изчислява с формулата:
където:
RP е редуциращата способност, изчислена 
като тегловен процент от приготвената проба 
(т. 6.1.1);
D – съдържанието на сухо вещество в 
приготвената проба като тегловен процент;
6.1.3. като резултат се взема средноаритме-
тичното на двете определяния, при условие 
че изискването относно повторяемост (т. 6.2) 
е изпълнено;
6.2. повторяемост: разликата между резулта-
тите от две определяния, когато са извършени 
едновременно или в бърза последователност 
върху същата проба от един аналитик при 
същите условия, не трябва да превишава 1,0 % 
от тяхното средноаритметично.