Държавен вестник, бр. 12, 2004 г., стр. 36

С Т Р .  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  12
В чл. 4 ЗКВВООБ дава легално определение
на понятието “огнестрелни оръжия” като “тех-
нически уреди, които чрез използване енергия
на взривни вещества могат да изхвърлят твър-
ди предмети, имащи дулен пробег, които полу-
чават целенасочено движение и причиняват
механично поразяване на целта”. Законът де-
финира “огнестрелните оръжия” като “техни-
чески уреди”, система от съставни части, която
сработва при определени условия. Всяка от тези
съставни части сама по себе си не би могла да
осигури условия за изхвърляне на твърд пред-
мет с дулен пробег, да придаде на този предмет
целенасочено движение с цел механично пора-
зяване на целта, както и да се вмести в поняти-
ето “технически уред”. В нарушение на законо-
вото определение правилникът в посочената
разпоредба разширява понятието “огнестрелни
оръжия”, придавайки това качество и на “със-
тавните им части”, поради което тази разпоред-
ба като противоречаща на чл. 4 ЗКВВООБ след-
ва да бъде отменена.
С т. 2 от жалбата се претендира отмяната на
текста на т. 3 от § 1 от ДР в частта на израза
“придобити по реда на правилника”. Целият
текст има следното съдържание: “Колекциони-
ране на оръжия и боеприпаси” е съхраняването
на ръчни огнестрелни оръжия и боеприпаси от
физически и юридически лица, придобити по
реда на правилника.” Претенцията за незако-
носъобразност е мотивирана с противоречието
на разпоредбата с конституционната гаранция
на правото на собственост и наследяване. Твър-
ди се, че изразът “придобити по реда на правил-
ника” отнема възможността за колекционира-
не на огнестрелни оръжия и боеприпаси, при-
добити по наследство или дарение между близ-
ки, за които няма документи за покупко-про-
дажба и разрешение за притежаване, с което се
отнема възможността за “узаконяване” на ис-
торически огнестрелни оръжия, образци до
1945 г., за които собствениците не притежават
документи за собственост или разрешение за
притежаването им от органите на МВР. Изра-
зът противоречал и на разпоредбите на чл. 3,
букви “д” и “е” и чл. 10, ал. 1 от Закона за па-
метниците на културата и музеите (ЗПКМ).
В обжалваната є част разпоредбата не про-
тиворечи на закона. Съгласно чл. 5, ал. 1
ЗКВВООБ според предназначението субекти-
те, които го използват, и техническата му ха-
рактеристика огнестрелното оръжие е за слу-
жебни и граждански цели—самоотбрана (само-
охрана), ловни, спортни и културни нужди по
ал. 3, като дейността “колекциониране” е посо-
чена в т. 4 като вид гражданска, обслужваща
културни нужди, цел. Регламентирайки реда за
придобиване на огнестрелни оръжия и боепри-
паси, законът не прави разлика по отношение
на различните видове граждански цели, като
изрично по отношение дейността “колекцио-
ниране” с чл. 14д, ал. 2 препраща към раз-
всички административни актове, засягащи пра-
вата на гражданите и юридическите лица, ос-
вен изрично посочените със закон. Норматив-
ните актове имат неограничен кръг адресати, с
тях се създават общи правила за поведение,
поради което при обжалването им не се изиск-
ва доказването на пряк личен интерес.
Единствена положителна процесуална пред-
поставка за допустимост на жалбата срещу нор-
мативен акт е този акт или конкретно атакува-
ната негова норма да са действащи, т.е. жалба-
та да има предмет. Тази предпоставка не се
установява по отношение на процесната жалба
в частта є досежно претенцията за отмяна на
разпоредбата на чл. 80, ал. 4 от правилника.
Действащата редакция на тази разпоредба, изм.,
ДВ, бр. 24 от 2003 г., гласи: “Бракуваните по ал. 1
и 2 огнестрелни оръжия, които представляват
паметници на културата, се предават безвъз-
мездно на Министерството на културата със
съгласието на собственика.” В жалбата са из-
ложени съображения за незаконосъобразност
на разпоредбата в редакцията в ДВ, бр. 78 от
1999 г., която е била със следното съдържание:
“Бракуваните огнестрелни оръжия се преда-
ват безвъзмездно на органите на МВР, а кога-
то представляват паметници на културата—на
Министерството на културата със съгласието
на собственика.” Предвид новото съдържание
на текста жалбата в тази є част е без предмет,
процесуално недопустима е, поради което след-
ва на основание чл. 20 ЗВАС да се остави без
разглеждане, а производството по делото в тази
част да се прекрати.
В останалата част жалбата е допустима и
частично основателна по следните съобра-
жения:
Съгласно чл. 1 ЗКВВООБ урежда контрола
върху дейностите с взривните вещества, огнес-
трелните оръжия и боеприпасите в Република
България, осъществявани от физически, юри-
дически лица и търговци по смисъла на Тър-
говския закон. Така формулирана, целта на за-
кона е да обслужва обществените отношения,
възникващи във връзка с упражняване на дей-
ностите с особена категория обекти на собстве-
ност, производство и пр., каквито в частност са
огнестрелните оръжия. Като цяло законът ус-
тановява разрешителен режим при упражнява-
не на дейностите, визирани в него, съобразно
целите по чл. 5, ал. 1. Възприетият законодате-
лен подход е с препращане за конкретизация,
условия, предпоставки и изисквания към отдел-
ните правни субекти при осъществяване на раз-
личните по вид дейности към разпоредби на
правилника.
По т. 1 от жалбата с претенция за отмяна се
атакува разпоредбата на § 1, т. 1 от ДР на
ППЗКВВООБ, която има следното съдържа-
ние: “Огнестрелни оръжия” са и съставните им
части—цев, цевна кутия, затворен блок, рама и
пълнител.” В тази част жалбата е основателна.