Държавен вестник, бр. 32, 2006 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  32
многообразието на житейските хипотези през
периода на майчинството, динамиката на ико-
номическите възможности на гражданите, как-
то и различния правен статус на жените майки
(работещи, неработещи, осигурени или неоси-
гурени) и е посочил в чл. 47, ал. 2 различни
проявни форми на дължимата грижа от страна
на държавата към жената майка. Начинът, по
който е формулирана разпоредбата на чл. 47,
ал. 2 от Конституцията—изброяването на про-
явните форми на тази особена закрила, свиде-
телства за вложеното разбиране, че само по
пътя на комплексното прилагане на тези фор-
ми или чрез взаимното им допълване е въз-
можно постигането на целите на чл. 47, ал. 2
от Конституцията—осигуряване на социална
закрила на майчинството от страна на държа-
вата и оказване на финансова подкрепа при
отглеждането и възпитанието на децата (вж.
Стенографски дневници на VII ВНС , Прото-
кол на Комисията за изработване проект за
КРБ от 28.VI.1991 г. и Протокол от 170. пле-
нарно заседание от 28.VI.1991 г.).
5. Конституцията не определя конкретните
условия и реда, при които възниква правото на
отпуск “преди и след раждане”. Тя не посочва
и източниците, от които се черпят необходи-
мите средства за “плащането” на такъв отпуск,
не посочва условията, реда и източниците за
плащане, както и видовете социални помощи,
в които се реализира помощта на държавата за
жената майка по чл. 47, ал. 2. Това е така, за-
щото основният закон не може да уреди под-
робно и изчерпателно условията и реда за ре-
ализирането на всички права на гражданите.
Тези условия и ред се регулират от законода-
телството. Конституционният съд е имал по-
вод изрично да посочи, че “законодателят е
компетентен да даде едно или друго конкрет-
но разрешение по целесъобразност, стига то
да не е в несъответствие с принципите и изиск-
ванията на основния закон” (Решение № 21 от
1998 г. по к.д. № 18 от 1997 г.).
В настоящия спор правните средства за ре-
ализиране закрилата на държавата към жена-
та майка са в отделни закони—Кодекса на тру-
да, КСО, Закона за семейни помощи за деца,
Закона за социалното подпомагане, Закона за
държавния служител, Закона за здравето, За-
кона за здравното осигуряване, с които са уре-
дени правото на отпуск преди и след раждане
и за отглеждане на малко дете, правото на
парични обезщетения от фондовете на държав-
ното обществено осигуряване, кръгът на оси-
гурените лица и техните права, безплатната аку-
шерска помощ, облекченията за жената майка
при полагането на труд, както и редът за се-
мейно и социално подпомагане на неосигуре-
ните жени майки.
6. В настоящото дело спорът непосредстве-
но засяга платения отпуск “преди и след ражда-
не” по чл. 47, ал. 2 от Конституцията. Законът,
който съдържа уредбата на правото на отпуск
за бременност и раждане и за отглеждане на
дете, както и условията, при които това право
възниква, е Кодексът на труда.
В искането се твърди, че на жената майка
следва да се осигури без никакви условия “пла-
тен годишен отпуск” въз основа на чл. 47, ал. 2
от Конституцията. Така формулирано това
твърдение преди всичко съдържа неточност:
думата “годишен” е в повече. Съдът възпри-
ема това като техническа грешка и не прави
извода, съдържащ се в някои от становищата
на страните, че подателят на искането смесва
“отпуск за бременност и раждане” и “платен
годишен отпуск”.
Отпускът “преди и след раждане” по чл. 47,
ал. 2 от Конституцията има конкретизация в
Кодекса на труда като “отпуск поради бремен-
ност и раждане”, уреден е като особен вид от-
пуск, различен от платения годишен отпуск.
Този особен отпуск също е платен отпуск, от
което следва, че през време на отпуска се из-
плаща парично обезщетение на работничката
или служителката. Обаче условията, при които
се изплаща обезщетение и размерите му, се ре-
гулират не от КТ, а от “отделен закон” (чл. 163,
ал. 7 КТ). Така законодателната конкретиза-
ция на конституционната уредба “платен отпуск
преди и след раждане” (чл. 47, ал. 2) относно
условията и размера на плащането преминава
от Кодекса на труда в друг закон. Този транс-
фер на законова уредба не е предмет на оспор-
ване в настоящото дело.
“Отделният закон” по смисъла на чл. 163,
ал. 7 КТ е Кодексът за социалното осигуряване.
Оттук следва, че и особеният конституционно-
предвиден отпуск по чл. 47, ал. 2 от Конститу-
цията получава законовата си конкретизация
по правилата на общественото осигуряване: пол-
зва се само от осигурената жена майка; той е
субективно право на осигурената работничка
или служителка, ползването на който винаги
предполага съществуването на трудово, служеб-
но или друго правоотношение, което е основа-
ние за полагане на труд. Размерът на този от-
пуск е законово определен.
Майчинството е социално явление с мно-
гостранно правно значение. Едно от тях, което
е релевантно по настоящото дело, е майчинс-
твото като осигурен социален риск—юриди-
чески факт, чието настъпване е свързано с оп-
ределени осигурителноправни последици: из-
плащане на обезщетения за сметка на специ-
ално обособен паричен фонд. Настъпването на
социалния риск майчинство поражда право на
осигурената жена да получи, а за осигурител-
ния орган—задължение да извърши съответ-
ни осигурителни плащания. Предназначение-
то на обезщетенията за майчинство е да замес-
тят трудовите доходи, от които жената се ли-
шава в периода непосредствено преди ражда-