Държавен вестник, бр. 83, 2021 г., стр. 68

СТР.  68	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  83
 
94 
Когато е необходимо, кислородният анализатор трябва да бъде от парамагнитен детектор 
(PMD), циркониев диоксид (ZRDO) или електрохимичен сензор (ECS). 
2.2 Спецификации на анализатора 
2.2.1 Спецификациите на анализатора трябва да са в съответствие с 1.6, 1.7, 1.8, 1.9 и 1.10 
от приложение III към този Кодекс. 
2.2.2 Обхватът на анализатора трябва да бъде такъв, че измерената стойност на емисиите да 
е в рамките на 15% - 100% от използвания диапазон. 
2.2.3 Анализиращото оборудване се инсталира и поддържа в съответствие с препоръките на 
производителите, за да отговаря на изискванията на 1.7, 1.8, 1.9 и 1.10 от приложение 
III към този Кодекс и точки 7 и 9 от приложение IV към този Кодекс. 
3. Чисти и калибровъчни газове 
3.1 Чистите и калибровъчни газове, според изискванията, трябва да отговарят на точки 2.1 и 
2.2 от приложение IV към този Кодекс. Обявените концентрации трябва да бъдат 
базирани на национални и/или международни стандарти. Калибриращите газове трябва 
да са в съответствие с препоръките на производителите на анализиращо оборудване.  
3.2 Газовете за калиблриране на анализатора трябва да бъдат между 80% - 100% от обхвата 
на скалата на анализатора. 
4. Система за вземане на проби и пренос на газ 
4.1 Пробата за отработени газове трябва да е представителна за средната емисия на 
отработени газове от всички цилиндри на двигателя. Системата за вземане на проби от 
газ трябва да отговаря на 5.9.3 от този Кодекс. 
4.2 Пробата за отработени газове се взема от зона на разстояние от 10% до 90% от 
диаметъра на тръбата. 
4.3 За да се улесни инсталирането на сондата за вземане на проби, в точка 5 е даден пример 
за свързващ фланец в пункта за вземане на проби. 
4.4 Пробата от отработените газове за измерване на NOx трябва да се поддържа така, че да 
се предотврати загуба на NO2 чрез кондензация на вода или киселина в съответствие с 
препоръките на производителите на анализиращо оборудване. 
4.5 Газовата проба не трябва да се изсушава с химически сушилни. 
4.6 Системата за вземане на газови проби трябва да може да бъде проверена за течове в 
съответствие с препоръките на производителите на анализиращо оборудване. 
4.7 Допълнителна  точка на  пробовземане , непоредствено до използваната, се осигурява за 
улесняване на проверките за качествен контрол на  системата. 
5. Фланец за свързване на точката на  пробовземане  
5.1 По-долу е даден пример за фланец за свързване точка на  пробовземане с общо 
предназначение, който трябва да бъде разположен, както е удобно, върху изпускателния 
 
95 
тръбопровод на всеки двигател, за който може да се наложи да се докаже съответствие, 
чрез метода за директно измерване и наблюдение. 
Описание 
Измерение 
Външен диаметър 
160 мм 
Вътрешен диаметър 
35 мм 
Дебелина на фланеца 
9 мм 
Диаметър на главата на болт 1 
130 мм 
Диаметър на главата на болт 2 
65 мм 
Фланцови отвори 
4 дупки, всеки с диаметър 12 мм, разположени на 
еднакво разстояние от главите на болтовете. Дупките 
на главите на двата болта трябва да бъдат подравнени 
на еднакви радиуси. Фланецът трябва да има прорези, 
с ширина 12 мм, между вътрешните и външните 
отвори на главата на болта. 
Болтове и гайки 
4 комплекта, диаметър и дължина според нуждите. 
Фланецът трябва да бъде стоманен с плоска повърхност в края си.
 
5.2 Фланецът се монтира към тръба, изработена от подходящ материал, подравнена спрямо 
диаметъра на тръбата за отработени газове. Тръбата не трябва да е по-дълга от 
необходимото, трябва да излиза извън обшивката на тръбата за отработени газове, 
достатъчно, за да позволи достъп до далечната страна на фланеца. Тръбата трябва да 
бъде изолирана. Тръбата трябва да завършва на достъпно място, свободно от 
препятствия, които биха попречили на поставяне или монтирането на сонда за 
пробовземане и свързаните с нея устройства. 
5.3 Когато не се използва, тръбата се затваря със стоманена заглушка и уплътнение от 
подходящ топлоустойчив материал. Фланецът за пробовземане изаглушката , когато не 
се използват, трябва да бъдат покрити с лесно свалящ се и подходящ топлоустойчив 
материал, който предпазва от случаен контакт. 
6. Избор на точки на натоварване и ревизирани тегловни коефициенти  
6.1 Както е предвидено в 6.4,6.4 от този Кодекс, в случай на изпитвателни цикли E2, E3 или 
D2, минималният брой точки на натоварване трябва да бъде такъв, че комбинираните 
номинални тегловни коефициенти, дадени в 3.2 от този Кодекс, да са по-големи от 0,5. 
6.2 В съответствие с 6.1, за изпитвателните цикли Е2 и Е3 би било необходимо да се 
използва  точка на натоварване 75% плюс една или повече други точки на натоварване. 
В случай на цикъл на изпитване D2, трябва да се използва 25% или 50% точка на 
натоварване плюс една или повече точки на натоварване, така че комбинираният 
номинален тегловен коефициент да е по -голям от 0,5.  
6.3 Примерите по-долу дават някои от възможните комбинации от точки на натоварване, 
които могат да се използват заедно със съответните ревизирани тегловни коефициенти: 
. 1 изпитвателни цикли E2 и E3