Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 7

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
 Фондация „Български адвокати за пра-
вата на човека“ поддържа, че предвидената 
с оспорената регулация в ЗЕС намеса в 
неприкосновеността на личния живот и в 
свободата и тайната на кореспонденцията 
не е пропорционална и необходима в едно 
демократично общество. Позовавайки се на 
практиката на Конституционния съд и въз-
приетите в редица решения на Европейския 
съд по правата на човека (ЕСПЧ) критерии 
за баланс между отделните права, вкл. и 
защитата на личния живот на гражданите, 
Фондация „Български адвокати за правата 
на човека“ изразява виждането, че е необ-
ходимо да се прилага гъвкав подход при 
балансирането им. Споделят се и изложените 
от вносителя съображения за противокон-
ституционност, свързани с неспазване на 
правилата на законодателния процес.
Според Българската асоциация за ев-
ропейско право атакуваните разпоредби 
противоречат на Конституцията и не са 
синхронизирани с актовете на Европейския 
съюз (ЕС) и юриспруденцията на Съда на 
Европейския съюз (СЕС). Обосновано е 
виждането, че наличието на легитимна цел 
(предпазването на живота и здравето на 
гражданите) като „основание за огранича-
ване на определени права на индивида за 
закрила на правата в обществото като цяло“ 
се възприема както в българското, така и 
в правото на Европейския съюз и в прак-
тиката на Европейския съд по правата на 
човека (ЕСПЧ). В становището се посочва, 
че за да гарантира, че достъпът на компе-
тентните национални органи до запазените 
данни е ограничен до строго необходимото, 
националното право следва действително да 
определя условията, при които доставчиците 
на електронни съобщителни услуги са длъжни 
да предоставят този достъп, т. е. да уреж-
да материалните и процесуалните условия 
за достъп. Поддържа се, че би могло да се 
приеме, че са налице обективни критерии за 
определяне на обстоятелствата и условията, 
при които на компетентните национални 
органи трябва да се предоставя достъп до 
данните на абонатите или на регистрираните 
ползватели – „а именно само по отноше-
ние на лицата, за които с категоричност 
са установени данни за наличие на заразна 
болест, за контакт с подобен вид лице и 
съответно поставянето им под карантина с 
разпореждане на съответните здравни вла-
сти“. Подчертава се, че за пълното спазване 
на тези условия от съществено значение е 
достъпът до запазените данни по принцип да 
се предоставя, освен в надлежно обосновани 
неотложни случаи, след предварителен или 
последващ контрол, осъществяван от юрис-
дикция или от независима административна 
структура и решението на тази юрисдикция 
да се постановява след мотивирана молба 
на съответните органи, подадена в рамките 
на наказателни производства. От значение в 
случая е компетентните национални органи, 
на които е предоставен достъп до запазени 
данни, да уведомяват за това засегнатите 
лица, доколкото в тази насока същите са 
обвързани от Регламент 2016/679 за защита 
на личните данни, особено тогава, когато 
става въпрос за чувствителна информация, 
свързана със заболяване на лицето. В заклю-
чение в становището се посочва, че чл. 4 от 
Договора за Европейски съюз (ДЕС) и чл.1, 
параграф 3 от Директива 2002/58/ЕО на 
Европейския парламент и на Съвета от 12 
юли 2002 г. относно обработката на лични 
данни и защита правото на неприкосновеност 
на личния живот в сектора на електронни-
те комуникации не допускат национална 
правна уредба, задължаваща доставчик на 
електронна съобщителна мрежа и/или услуги 
да предоставя на службите за сигурност и 
разузнаване на държава членка „масиви с 
данни за съобщения“, които масиви предпо-
лагат предварително общо и неизбирателно 
събиране на въпросните данни. 
Проф. д.п.н. Нели Огнянова привежда 
доводи за противоконституционност на оспо-
рените разпоредби (чл. 32 и 34 от Основния 
закон) и за несъответствие с практиката 
на Конституционния съд, на Съда на ЕС и 
стандартите на Съвета на Европа. Прави се 
извод, че предвидената с атакуваните норми 
намеса в личния живот и тайната на корес-
понденцията противоречи на Конституцията, 
тъй като е осъществена без необходимите 
гаранции, а достъпът на широк кръг лица до 
трафичните данни е твърде либерален. По-
ставя се акцент не само върху изключително 
широкия кръг евентуално засегнати лица и 
сравнително дългия половингодишен период 
от време, който при това не е ограничен за 
времето на извънредното положение, но и 
върху отсъствието на „истински ефективен“ 
съдебен контрол.
В правното мнение на проф. д-р Георги 
Димитров аргументирано се застъпва тезата, 
според която оспорените разпоредби като 
единно цяло не съответстват на принципа 
на пропорционалност, а намесата в правата 
на гражданите е неоправдана с оглед пре-
следваната цел. Проследена е тенденцията 
в българското законодателство за поетапно 
разширяване обхвата на съхраняване и достъп 
до трафични данни и данни за местополо-
жение, и за предвидените изключения от