Държавен вестник, бр. 82, 2012 г., стр. 45

БРОЙ  82	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  45  
и за проверката за съответствие с чл. 1 от 
Протокол № 1 към КЗПЧОС. Трябва да се 
има предвид обаче, че Конституционният 
съд оценява закона в неговата цялост като 
правна абстракция, което не изключва необ­
ходимостта органите по оспорения закон и 
гражданският съд да правят и преценка на 
конкретните обстоятелства по делото.
Като задължителна предпоставка за от­
немане в полза на държавата на незакон­
но придобито имущество повечето правни 
системи изискват наличието на влязла в 
сила наказателна присъда за определен вид 
деяния, свързани най-вече с организираната 
престъпна дейност, корупцията и тежките 
посегателства върху икономическата основа 
на обществото. Този подход обаче се оказва 
неефективен в редица случаи – например, 
когато доказателствата категорично указват 
на незаконен източник на определено иму­
щество, но същевременно са недостатъчни 
за постановяване на осъждане за установено 
по несъмнен начин престъпно деяние, както 
и когато възникне временна или постоянна 
преграда за развитието на наказателното 
производство в случаите на смърт на дееца, 
амнистия, изтичане на давностния срок за 
наказателно преследване, наличието на иму­
нитет, обективна невъзможност деецът да 
бъде намерен, за да участва в наказателния 
процес, настъпило разстройство на съзнани­
ето на дееца, изключващо вменяемостта, и 
т.н. В тази обстановка някои държави, вклю­
чително и членуващи в Съвета на Европа и 
Европейския съюз, са възприели и практи­
чески са реализирали идеята за гражданска 
конфискация на имуществото с незаконен 
източник, която не е обвързана с развитието 
на наказателния процес и приключването му 
с влязла в сила осъдителна присъда. Големи­
ят проблем за новото законодателство не е 
толкова съответствието му със защитата на 
правото на собственост по чл. 1 от Протокол 
№ 1 към КЗПЧОС, колкото съобразяването 
му с изискванията за справедлив процес по 
чл. 6 КЗПЧОС (вж. решението на ЕСПЧ по 
делото Arcuri v. Italу). В редица случаи ЕСПЧ 
се солидаризира с националните съдилища, 
като приема, че гражданската конфискация 
може да се съвмести със защитата на човеш­
ките права (вж. решенията по делата Walsh 
v. United Kingdom и Phillips v. United Kingdom).
Несъмнено производството по ЗОПДНПИ 
не предоставя на ответниците онези специ­
фични права, с които разполагат обвиняемите 
в наказателния процес. Преди всичко става 
въпрос за изискуемия по-висок стандарт за 
доказване на обвинението по несъмнен начин 
(„отвъд разумното съмнение“ в англо-саксон­
ските правни системи) като предпоставка за 
постановяване на осъдителна присъда и спаз­
ване на презумпцията за невиновност. В своята 
основополагаща практика ЕСПЧ приема, че 
определянето на процедурата като наказателна 
или гражданска не зависи от декларативни 
законови норми, а от нейното същностно съ­
държание, преценявано в светлината на три 
критерия: а) квалификацията на визираното 
закононарушение по националното право; б) 
характера на нормата с оглед кръга на нейни­
те адресати и цел, и в) характера и тежестта 
на предвидената санкция (вж. решението на 
ЕСПЧ по делото Engel v. Netherlands). От тази 
гледна точка, преценявано в своята цялост и 
единство, производството по оспорения закон 
е гражданско, защото е ясно разграничено по 
време, правила и съдържание от производ­
ството по Наказателно-процесуалния кодекс 
(НПК). Важно е, че целта на предявения от 
държавата иск пред съда не е ограничаване 
или наказване на личността на ответника, а 
е насочена към преодоляване на последиците 
от незаконното придобиване на имущество. 
Основен предмет на доказване в съдебния 
процес при осигурено равенство на страните 
не е престъпно деяние по Наказателния кодекс 
(НК) или тежко административно нарушение, 
а чрез изключване на възможностите за пра­
вомерно забогатяване установяване на онова 
имущество на ответника/ответниците, за което 
няма доказателства, че е законно придобито, от 
което произтича презумпцията, че пряко или 
косвено е с незаконен източник. Отнемането 
на такова имущество по същината си не със­
тавлява наказание за извършено престъпление 
или административно нарушение, а граждан­
ска санкция, насочена към възстановяване на 
справедливостта. Връзката с наказателната 
процедура е ограничена и се състои в това, 
че за да се избегне произволното възбуждане 
на проверки за установяване на обосновано 
предположение за наличието на имущество с 
незаконен източник, се изисква повдигане на 
обвинение за престъпление, което по естест­
вото си предполага извличането на сериозна 
материална облага или възникването на правна 
преграда за развитието и приключването на 
наказателното производство за такова престъ­
пление. И в двата случая началото на проце­
дурата (проверката) се обуславя от актове на 
независим орган на съдебната власт, какъвто 
според Конституцията на Република България 
е прокурорът, или най-малкото – от актове 
на разследващите органи, които действат под 
процесуалния надзор на прокуратура (чл. 219, 
ал. 1 и 2 НПК).
След като гражданскоправният характер на 
процедурата по ЗОПДНПИ е установен, не би 
могло да се приеме, че останалите основания 
за възбуждане на предварителната проверка от 
органите по чл. 13, ал. 1 ЗОПДНИ поставят 
под въпрос човешките права, защитавани от 
КЗПЧОС. Съобразяването на признат от бъл­
гарското законодателство акт на чуждестранен