Държавен вестник, бр. 67, 2024 г., стр. 160

СТР.  160	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  67
единствените ограничения пред волята на 
законодателя са предвидените в Основния 
закон ценности и принципи (Решение № 13 
от 2022 г. по к.д. № 8/2022 г.). В акта Съдът 
е приел, че „в съзвучие с достиженията на 
съвременния конституционализъм Конститу­
цията от 1991 г. ограничава публичната власт 
чрез въвеждане на ценностно обвързан ред, 
поради което дискреционната свобода на зако­
нодателя да определя наказателната политика 
на държавата свършва там, където започва 
защитеното от Основния закон пространство 
от ценности и принципи. В своята практика 
Конституционният съд приема, че подлага­
нето на законодателните актове на стриктна 
преценка за спазването на онези ценности, с 
които цялото общество се е обвързало, при­
давайки им ранг на върховно право, е задача 
на конституционното правосъдие“. 
Преценката при контрола за конституцио­
носъобразност в настоящия случай трябва да 
съдържа анализ дали разглежданият ред за 
разследване на престъпления, извършени от 
главния прокурор, съответства на принципите, 
относими към устройството, организацията 
на работата и правомощията на прокурату­
рата, закрепени на конституционно ниво, 
както и дали при наличие на отклонения 
те са от степен или естество, което да води 
до противоконституционност. Съдът взема 
предвид, че в контекста на съществуващата 
организационна и функционална рамка на 
уредбата на прокуратурата в Основния закон, 
за да бъде новосъздаденият ред за разследва­
не на престъпления, извършени от главния 
прокурор и заместниците му, обявен за про­
тивоконституционен, той трябва да е така 
уреден, че или да бъде негоден да постигне 
крайния резултат – реализиране на наказа­
телната отговорност на главния прокурор; 
или да засяга негови основни конституционни 
права по начин, по който се предотвратява 
реализацията им; или да засяга до такава 
степен принципите, въз основа на които е 
устроена и функционира прокуратурата, че да 
прави невъзможно осъществяването на кон­
ституционната є задача да следи за спазване 
на законността чрез предвидените в чл. 127 
от Конституцията способи.
Във връзка с горното следва да бъде от­
четено и че уредбата на този ред, въведена 
със ЗИДНПК (ДВ, бр. 48 от 2.06.2023 г.), се 
намира в два отделни нормативни акта – ЗСВ 
и НПК. Законът за съдебната власт съдържа 
правила относно избора (чл. 30, ал. 5, т. 21 и 
т. 22 във връзка с чл. 112. ал. 6), назначава­
нето (чл. 173а) на прокурор за разследване на 
престъпления, извършени от главния прокурор 
(наричан по-нататък „прокурор, разследващ 
главния прокурор“); назначаването на за­
местващ прокурор на прокурора, разследващ 
главния прокурор (чл. 30, ал. 7 във връзка с 
чл. 147, ал. 7), както и ред за временно от­
страняване от длъжност на главния прокурор 
или негов заместник (чл. 230, ал. 1, изр. 3 и 
чл. 230а). Наказателнопроцесуалният закон 
съдържа особени правила за разглеждане на 
дела за престъпления, извършени от главния 
прокурор или от негов заместник, в досъдеб­
ната и съдебната фаза на наказателния процес 
(чл. 411а – 411и НПК). 
Така описаната уредба е оспорена от вно­
сителя в нейната цялост. В искането си той 
навежда твърдения, че прокурорът, разследващ 
главния прокурор, е извънреден орган, който 
не съответства на нормативно установената 
йерархична структура на прокуратурата. 
Вследствие на това вносителят обосновава 
директен паралел между него и института на 
прокурора, разследващ главния прокурор, по 
к.д. № 4/2021 г., чиято уредба бе обявена за 
противоконституционна с Решение № 7 от 
2021 г. Наведени са твърдения, че както по 
отношение на прокурора, разследващ главния 
прокурор, така и по отношение на прокурора, 
който упражнява контрол върху него, не са 
предвидени механизми за вътрешноведомствен 
контрол, каквито съществуват за останалите 
прокурори. Това според вносителя е непри­
емливо от конституционна гледна точка, тъй 
като предполага безконтролност на действията 
на обвинителния орган, като елиминира важ­
на мярка за защита в наказателния процес, 
която обезпечава правилното прилагане на 
закона във фазата на досъдебното производ­
ство. Твърди се още, че подобно правно по­
ложение е несъвместимо с основната задача 
на прокуратурата, която е призвана да следи 
за спазване на законността според чл. 127 от 
Конституцията. 
II. По отношение на структурата на проку­
ратурата на Република България и мястото 
в нея на прокурора, разследващ главния 
прокурор, и контролиращия го прокурор
Конституцията е пестелива по отношение 
на изискванията към структурата на проку­
ратурата. Те се ограничават до правилото, че 
структурните звена на прокуратурата трябва 
да съответстват на тези на съдилищата, раз­
глеждащи наказателни дела (чл. 126, ал. 1 от 
Конституцията), както и че като централизи­
рана йерархична структура тя се намира под 
ръководството на главния прокурор, който 
упражнява надзор за законност и методичес­
ко ръководство спрямо прокурорите в нея 
(чл. 126, ал. 2 от Конституцията). Тези раз­
поредби неведнъж са били обект на анализ 
в практиката на Конституционния съд и на 
това основание могат да бъдат формулирани 
множество релевантни по настоящото дело 
заключения.
Прокуратурата на Република България е 
функционално и институционално обособен 
орган на съдебната власт. По отношение на 
нея е допустима определена степен на орга­