Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 216

СТР.  216	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
последните 10 години в техническа, организацион­
на и експлоатационна част, която трябва да се из­
ползва като пример и основа за останалите отрасли 
във водния сектор. При реализирането на горните 
цели следва да се създадат допълнителни механиз­
ми за възстановяване на ресурса „вода“ като коли­
чество, както и на хидроложкия цикъл. 
4. Правните проблеми на отрасъл „Хидромели­
орации“ през призмата на съществуващата норма­
тивна уредба са следните:
– лошо състояние на хидромелиоративните сис­
теми и съоръжения и организацията на поддръж­
ката;
– неефективен модел на управление на хидро­
мелиоративната инфраструктура;
– неуредени и неясни отношения между дър­
жавните органи, общините, операторите и потреби­
телите на хидромелиоративните услуги;
– непълноценно използване на водния ресурс и 
загуби на ресурс;
– влошаване на състоянието на водите, ерозия 
на почвите;
– проблеми с опазването на земеделските земи 
и екосистемите;
– нерешени въпроси по замърсяването на во­
дите и почвите от земеделски и селскостопански 
източници – нитрати и други;
– рискове от лошо управление на хидромели­
оративните системи и съоръжения и опасности при 
наводнения.
Голяма част от отводнителните системи са на­
пълно амортизирани или се нуждаят от преоценка 
при новите условия на развитие на земеделието. 
Наложително е изготвяне на програми за нова хи­
дроложка оценка на речните корита, последвана от 
премахване на критичните участъци. За поддръжка 
на 22-та комплексни и значими язовира се получа­
ват и ползват средства от подаване на вода за на­
появане, питейно водоснабдяване, промишленост, 
риборазвъждане и други дейности. 
Правото на собственост върху хидромелиора­
тивните системи, мрежи и съоръжения или части 
от тях следва да се уреди при спазване на принци­
пите на закрила на собствеността, технологичното 
единство на системите и гарантиране правото на 
всеки собственик и ползвател на земеделска земя 
на достъп до системите за напояване и отвод­
няване. 
Преструктурирането на сектора се предлага да 
бъде извършено в посока специализирани държав­
ни предприятия по чл. 62, ал. 3 ТЗ. Търговските 
дружества като форма в случая са неприложими. 
5. Правните проблеми в отрасъл „Рибарство 
и аквакултури“ са свързани със следните направ­
ления:
– липса на правен механизъм за координация 
относно ползването на водните обекти в рибно­
стопанско отношение и координацията между тях; 
възможен подход за решаване на този проблем е 
плановете за управление на речните басейни да се 
разработват така, че да съдържат анализ на всеки 
район на басейново управление в рибностопанско 
отношение;
– слаб административен контрол върху рибно­
стопанските дейности;
– липса на общодостъпна информация относно 
мониторинга върху качествата на водите в сладко­
водните басейни и в Черно море.
Необходимо е да се обърне внимание върху раз­
витието на водните обекти в рибностопанско отно­
шение, като се създаде нормативна основа за това.
6. Проблеми по уредбата на строителен процес 
във водния сектор – наложителни са промени и 
синхронизация на правните норми на ЗУТ и под­
законовите актове към него с оглед приемането 
на стратегическите решения по развитието на вод­
ния сектор и неговите отрасли, които да отразяват 
спецификата на строителния процес в зоните на 
водите тела и водните обекти, както и спецификата 
на хидротехническата инфраструктура и съпътства­
щите я съоръжения. 
5.7.5. Финансиране – източници и ефективност
във водния сектор
На законово ниво европейските цели, принци­
пи и задачи не са свързани пряко и адаптирано с 
националните правни механизми или силното ад­
министративно начало не е достатъчно да осигури 
тази връзка. Друг основен проблем е организация­
та на експлоатацията, поддръжката и развитието на 
водностопанските системи и съоръжения и необхо­
димостта от свежи и неотложни големи инвести­
ции в сектора. Не функционира добре планирането 
на приходи, разходи  и инвестиции и последващата 
дългосрочна реализация на планираните приходи.
Разминаването между заложените норми в РДВ 
и българското законодателство проличава най-вече 
в липсата и слабото прилагане на икономически­
те механизми и лостове, които следва да осигурят 
финансирането и самоиздръжката на водния сек­
тор по системата „ползи/разходи“. Доказателство 
за това е традиционният недостиг на значителни 
средства за жизненонеобходими инвестиции във 
водната инфраструктура. Същото важи за липсата 
на финансово, организационно и управленско обез­
печаване на изпълнението и прилагането на Пла­
новете за управление на речните басейни и програ­
мите от мерки към тях. 
Политиката в областта на управление на водите 
е заложена в програмния бюджет на Министер­
ството на околната среда и водите. Финансирането 
за изпълнението на дейностите се извършва от:
– утвърдените средства по програмата за водите 
в бюджета на МОСВ за съответната година;
– средства по програма ИСПА;
– средства по  ОП „Околна среда“ – приори­
тетна ос 1; 
– средства в централния бюджет, предназначени 
за финансиране на екологични обекти.
Най-голям финансов ресурс за водния сектор 
се отделя по програма ИСПА и ОП „Околна среда 
2007 – 2013 г.“, но в действителност усвояването на 
средствата е недостатъчно. Планираните средства 
за дейности в изпълнение на политиката по води­
те не се отпускат в пълен размер по бюджета на 
МОСВ, в резултат на което през последните години 
има редица научни разработки (инструкции, мето­
дики и др.), както и дейности, които не са изпълне­
ни поради липса на финансиране. Утвърждаваните 
средства със ЗДБРБ по политиката за управление 
на водите не се използват в пълен размер за тази 
цел, като най-често се пренасочват за други прио­
ритетни дейности по реда на  чл. 34 ЗУДБ. 
Основен проблем при изпълнението на про­
грамния бюджет е липсата на финансови експерти, 
отговорни за всяка политика в ресорните дирек­
ции, с цел качествено планиране и последващо из­
пълнение на бюджета. 
Събираемостта на вземанията на В и К опера­
торите се изтъква като препятствие в дейността им; 
въвеждането на бързо производство или прилага­
нето на облекчен ред за събиране на вземанията е 
възможна законодателна мярка.