Държавен вестник, бр. 6, 2016 г., стр. 98

СТР.  98	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  6
Становището на съда за неправомерен 
избор на правна форма или правна техника 
при издаването на нормативния акт, основано 
на приложимост на разпоредбата на чл. 11, 
ал. 1 ЗНА към спорното правоотношение, е 
неправилно. Нормата на чл. 11, ал. 1 ЗНА 
предвижда, че отмяна на закон и замяната му 
с нов, който се отнася до същата материя, се 
допуска само ако промените са многобройни и 
важни. Видно от съдържанието на цитираната 
разпоредба, законодателят е предвидил две 
кумулативни предпоставки, които огранича-
ват случаите на отмяна на действащ закон 
и замяната му с нов, с цел да се гарантира 
правната сигурност и стабилитет на регули-
раните правоотношения. Извън тази хипотеза 
промените се извършват чрез изменение и/
или допълнение на нормативния акт. 
От значение за правилното прилагане на 
предписанието на чл. 11, ал. 1 ЗНА е оп-
ределянето на неговия обхват на действие. 
Настоящият петчленен състав счита, че въ-
веденото с посочената разпоредба правило е 
неотносимо към подзаконовите нормативни 
актове, какъвто е процесната наредба. Грама-
тическото, логическото и систематическото 
тълкуване на нормата води до извод, че обсегът 
є на действие е изключен досежно админи-
стративните нормативни актове. Редакцията 
на разпоредбата изрично и недвусмислено 
установява важимост на изискването само за 
закон, а не за всеки нормативен акт. В случая 
понятието „закон“ не е употребено в широк 
смисъл и не може да бъде отъждествено с 
нормативен акт като родово понятие, т.е. 
като общо означение на съдържащ правила 
за поведение акт съгласно чл. 1а ЗНА. При-
ложното поле на цитираната норма е ограни-
чено само по отношение на закона като вид 
нормативен акт по смисъла на чл. 3, ал. 1 
ЗНА. Прилагането на изискването на чл. 11, 
ал. 1 ЗНА към всички видове нормативни 
актове не кореспондира на духа и целите на 
релевантната правна рамка. Законът урежда 
първично или въз основа на Конституцията 
обществени отношения, които се поддават на 
трайна уредба според предмета или субектите 
в един или няколко института на правото 
или техни подразделения – чл. 3, ал. 1 ЗНА. 
Наредбата се издава за прилагане на отделни 
разпоредби или подразделения на нормативен 
акт от по-висока степен – чл. 7, ал. 2 ЗНА. 
Съпоставката на хипотезата на чл. 11, ал. 1 
ЗНА с останалите текстове на същия закон 
сочи за ясно проведено разграничение между 
закона по смисъла на чл. 3 ЗНА и подза-
коновите нормативни актове, като именно 
първичният и траен характер на законода-
телната уредба, за разлика от динамиката на 
производното нормативно регулиране, обу-
славя въведеното специално правило относно 
условията, при които законите могат да бъдат 
отменени и заменени с нови, отнасящи се до 
същите въпроси. Естеството и характерът на 
нормативните актове от по-ниска степен, от 
своя страна, предпоставя облекчен правен 
режим на предпоставките за промени в тях, 
респ. – отрича приложимостта на крите-
риите по чл. 11, ал. 1 ЗНА в хипотезата на 
приемане на административен нормативен 
акт. В контекста на изложеното въпросът за 
спазването на изискването за многобройност 
и същественост на промените в наредбата в 
случая е без правно значение. Поради това 
не може да бъде споделено заключението на 
тричленния състав, че цялостната замяна на 
действалата наредба с нова, уреждаща об-
ществени отношения от същата област, сочи 
за неизпълнение на чл. 11, ал. 1 ЗНА. Като е 
издал нова наредба на мястото на досегаш-
ната, министърът на здравеопазването не е 
упражнил нормотворческата си компетент-
ност в нарушение на процесуалните правила, 
респ. – в ненадлежна форма. Констатираното 
неправилно прилагане на чл. 11, ал. 1 ЗНА от 
първоинстанционния съд обаче не се отразява 
на крайния изход на спора, тъй като е налице 
друг порок при издаването на нормативния 
акт, съставляващ самостоятелно основание 
за отмяната му, а именно – нарушение на 
чл. 28, ал. 2 ЗНА.
Законосъобразен е изводът в проверявано-
то съдебно решение за липса на мотиви при 
приемането на атакуваната наредба в разрез 
с императивната норма на чл. 28, ал. 2 ЗНА. 
Подзаконовото нормативно регулиране 
е конституционно призната функция на 
висшите органи на изпълнителната власт, 
осъществявана  в  публичен интерес – чл. 115 
КРБ. Дейността по издаване на нормативни 
административни актове, бидейки същностен 
белег на държавното управление и основен 
правен регулатор, се подчинява на общите 
принципи на чл. 4, на чл. 8 и чл. 12 АПК – за-
конност, равенство и достъпност, публичност 
и прозрачност. Спазването на предвидената 
процедура е императивно задължение на 
натоварените с нормотворчески правомощия 
административни органи, обезпечаващо за-
коносъобразното  формиране на управленски 
решения и приемането на регулиращите опре-
делени обществени отношения правни норми 
по разумен, компетентен и стабилен начин. 
Нормотворческият процес се основава и на 
принципите на обоснованост, стабилност, от-
критост и съгласуваност – чл. 26, ал. 1 ЗНА. 
В тази връзка ЗНА придава изключително 
значение на мотивирането на предложението 
за приемане на нормативен акт и възмож-
ността за предварителното му разгласяване 
и обсъждане с всички заинтересовани преди 
внасянето му за обсъждане и приемане от