Държавен вестник, бр. 60, 2025 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  60
на същностния компонент на формалната 
правова държава – принципа на законност 
(упражняване на властта при спазване върхо­
венството на правото), така и на изискването 
създадените от законодателя правни норми да 
останат в рамките на и да защитават и гаран­
тират конституционните ценности, принципи 
и права на гражданите (като проявление на 
справедливостта)“ (Решение № 7 от 2025 г. по 
к.д. № 26/2024 г.). 
Не намираме основание да се отклоним от 
това разбиране, защото посочените противо­
речия на мярката по чл. 343, ал. 5 и чл. 343б, 
ал. 5 НК с основни норми от общата част на 
Наказателния кодекс относно определянето 
на наказанието водят до неяснота относно 
правната є същност, в резултат на което кон­
ституционосъобразното є прилагане от съда е 
непостижимо чрез методите на тълкуването. 
Такава неяснота е в несъгласие с изискването 
за правна сигурност, което е същностен елемент 
на принципа на правовата държава.
Намираме за важно да отбележим още, че 
принципът на справедливостта като проявление 
на принципа на правовата държава е нарушен 
и поради непропорционалното въвеждане на 
допълнителната санкционна мярка „отнемане“ 
за непредпазливото престъпление по чл. 343, 
ал. 5 НК, но не и за умишленото такова по 
чл. 342 НК.
Атакуваните разпоредби според нас са про­
тивоконституционни и поради противоречие 
с принципа на равенство на гражданите пред 
закона – чл. 6, ал. 2 от Конституцията.
Предвидената в оспорените разпоредби 
на чл. 343, ал. 5 и чл. 343б, ал. 5 НК мярка 
„отнемане“ обективно не дава възможност за 
еднакво третиране на сходни (еднакви) случаи, 
защото санкционните последици, свързани с 
отнемането (принудително отчуждаване на 
собственост), не зависят от обективните и су­
бективните характеристики на деянието, а от 
стойността на моторното превозно средство, 
което се отнема, или неговата парична равно­
стойност. При нарушаване от законодателя на 
съответствието между престъплението и нака­
занието за него, както на практика се получава 
чрез абсолютно определена санкция (каквато 
е тази по чл. 343, ал. 5 и чл. 343б, ал. 5 НК), 
„дори формално законосъобразното наказание, 
наложено от съда, няма да е справедливо“ 
(Решение № 4 от 2025 г. по к.д. № 29/2024 г.). 
Това е конституционно недопустимо поради 
нарушаване на „принципа на справедливостта 
в същността му на материален компонент на 
правовата държава (чл. 4, ал. 1 от Конститу­
цията), който изиск­ва пропорционално засягане 
на правата на извършителя“ (Решение № 4 от 
2025 г. по к.д. № 29/2024 г.).
Обсъжданата законодателна уредба води 
до възможност за еднакви (сходни) по своите 
характеристики деяния да се налагат различ­
ни по тежест, непропорционални санкционни 
последици. Това се предопределя от липсата 
на пряка обективна зависимост на степента на 
обществена опасност на конкретното деяние от 
стойността на използваното моторно превозно 
средство. Така при престъпления с относително 
еднаква степен на обществена опасност се стига 
до налагане на различно имуществено санк­
циониране, предопределено от стойността на 
използваното превозно средство. Този резултат 
противоречи на принципа на равнопоставеност 
на гражданите пред закона по чл. 6, ал. 2 от 
Конституцията.
Разпоредбите на чл. 343, ал. 5 и чл. 343б, 
ал. 5 НК според нас са противоконституционни 
и поради противоречие с принципа на непри­
косновеност на частната собственост по чл. 17, 
ал. 3 от Конституцията.
Възможността за отнемане на вещите, 
предмет или средство на престъплението по 
чл. 53, ал. 1 от НК, е напълно съобразена с 
принципа за неприкосновеност на частната 
собственост по чл. 17, ал. 3 от Конституцията. 
Ограничаването на това право се основава 
на превратното упражняване на правото на 
собственост за улесняване на извършването 
на престъпление. За това чл. 53 НК определя, 
че принудително отнемане на собственост е 
справедливо и пропорционално само в случаите, 
в които използваното средство е принадлежало 
на дееца. Когато моторното превозно средство 
е чуждо за него, той не злоупотребява със свое 
право на собственост, поради което липсва 
необходимост от налагане на такава мярка. 
Ето защо присъждането на равностойността 
на моторното превозно средство не може да 
постигне превантивната цел на мярката по чл. 53 
НК, изразяваща се в отнемане на възможността 
на дееца да извърши ново престъпление със 
същото средство.
Като подчертаваме, че квалифицирането 
на дадено деяние като престъпление и опре­
делянето на наказание за извършването му 
е проявление на наказателната политика на 
държавата, определянето на която е право­
мощие единствено на Народното събрание, 
като разбираме обществената потребност от 
ефективност на наказателната политика за 
престъпления, свързани с движението по пъ­
тищата, посочваме, че това трябва да става в 
съответствие с Конституцията. В случая за­
конодателят според нас не е успял да създаде 
конституционосъобразна уредба на наказание­
то за престъпленията по чл. 343 и 343б НК в 
частта относно въведената санкция „отнемане“ 
на моторното превозно средство.
Въз основа на изложеното считаме разпо­
редбата на чл. 343, ал. 5 НК в цялост и раз­
поредбата на чл. 343б, ал. 5 НК в оспорената 
част за противоконституционни, поради което 
подписваме решението с особено мнение.
Конституционни съдии: 
Павлина Панова
Надежда Джелепова
Соня Янкулова
Борислав Белазелков
Галина Тонева
4059