Държавен вестник, бр. 46, 2022 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  46
ходимо да се прецени дали тези дейности са 
еднакви или поне сходни, или са различни.
Законът за водите прилага диференциращ 
подход в редица случаи, включително и в 
чл. 194 по отношение на начина на определяне 
на таксите за правото на използване на водите. 
Този подход се основава на обособяване на 
стопанските субекти с оглед различия между 
осъществяваните от тях дейности. В същото 
време субектите, осъществяващи една и съща 
дейност или сходни дейности, се третират 
еднакво. Вносителят на искането смята, че 
диференциращият подход по отношение на 
таксуването на различните икономически 
дейности, свързани с водоползване, поставя 
стопанските субекти, осъществяващи иззем­
ване на наносни отложения от река Дунав и 
водохранилищата, в неравностойно положение 
спрямо останалите ползватели на водите и 
поради това противоречи на чл. 19, ал. 2 от 
Конституцията.
Конституционната допустимост на зало­
жена в закон диференциация в частност по 
отношение на стопански дейности зависи 
от преценката дали са налице специфични 
особености на конкретния отрасъл или на 
осъществяваната стопанска дейност, т. е. на 
условията, които са присъщи само на този 
отрасъл или на конкретната стопанска дейност 
(в този смисъл Решение № 11 от 18.12.2007 г. 
по к.д. № 6/2007 г.). 
За да се реши дали оспорената разпоредба 
на чл. 194, ал. 4, т. 1 ЗВ нарушава принципа на 
еднакви правни условия за стопанска дейност 
(и по-общо принципа на равно третиране), е 
необходимо да се провери дали отразената в 
нея диференциация се основава на обектив­
ни критерии, или дейността по изземване 
на наносни отложения, таксувана по реда на 
чл. 194, ал. 4, т. 1 във връзка с ал. 1, т. 2 ЗВ, 
може да бъде разглеждана като еднаква или 
по същество сходна с дейностите по водовзе­
мане, таксувана по реда на чл. 194, ал. 2 във 
връзка с ал. 1, т. 1 ЗВ, в рамките на една и 
съща стопанска сфера, при което би било на­
лице недопустимо диференцирано третиране 
на правните субекти, докато при съществени 
различия в дейността не би могло да се ус­
танови нарушаване на правото на еднакви 
правни условия за стопанска дейност поради 
хетерогенния им характер.
Член 194 ЗВ урежда общо режима на так­
сите за правото на използване на водите и 
диференцирано – начина на определяне на 
таксите за различните видове водоползване. 
Алинея 1 определя като подлежащи на таксу­
ване водовземането, ползването на воден обект 
и замърсяването. Алинея 2 предвижда таксата 
по ал. 1, т. 1, букви „а“ и „б“ (водовземане от 
повърхностни или от подземни води) да се 
определя на базата на отнетия обем вода и 
съответните норми за водопотребление, оп­
ределени в наредбата, предвидена в чл. 117а, 
докато ал. 3 предвижда таксата за водовземане 
от минерални води да се определя на база 
разрешения обем вода и температурата на 
минералната вода. Оспорената разпоредба на 
чл. 194, ал. 4, т. 1 предвижда таксата по ал. 1, 
т. 2 (за ползване на воден обект) в случаите по 
буква „а“ (изземване на наносни отложения от 
река Дунав и водохранилища) да се определя 
на базата на разрешен обем на изземване. Този 
начин на определяне на таксата е различен от 
предвидения в ал. 2 и аналогичен на предви­
дения в ал. 3. 
Законодателят използва диференциращ под­
ход в цялата уредба на чл. 194 ЗВ и третира 
различно отделни групи стопански дейности. 
Той ясно разграничава (и урежда поотделно) 
дейностите по водовземане (ал. 1, т. 1) и по 
ползване на воден обект (ал. 1, т. 2), като ги 
обособява самостоятелно и в отделни групи 
правни основания, както и замърсяването 
(т. 3) и концесиите (т. 4). Същевременно за 
определянето на таксите законодателят трети­
ра по различен начин водовземането по ал. 1, 
т. 1, букви „а“ и „б“ (от повърхностни или от 
подземни води), водовземането по ал. 1, т. 1, 
буква „в“ (от минерални води) и изземването 
на наносни отложения от река Дунав и водо­
хранилища по ал. 1, т. 2, буква „а“, както и 
нарушаването на непрекъснатостта на река от 
съоръженията по ал. 4 (във връзка с чл. 156и, 
ал. 2, т. 4). 
Тъй като вече бе установено, че диферен­
циращ подход сам по себе си не е противо­
конституционен, следва да се провери дали е 
оправдан от специфики на дейностите. В случая 
разграничение между различните дейности, 
свързани с водите, е приложено в целия закон, 
който отчита различни по характер, цели и 
средства дейности в областта на водния сектор. 
Член 39 ЗВ изрично посочва, че „използването 
на водите и водните обекти включва водовзе­
мане и ползване на водния обект“. Член 48, 
ал. 5 предвижда диференциация по отноше­
ние на водоползвателите, които са титуляри 
на разрешителни за водовземане по чл. 44 за 
аквакултури и свързаните с тях дейности – те 
не са задължени да измерват изземваните и 
използваните води, като ги отчитат въз основа 
на обема, посочен в издаденото разрешително. 
Член 50, ал. 4 прилага диференциращ подход 
по отношение на реда за удовлетворяване на 
исканията за разрешаване на водовземанията 
с оглед на обществения интерес, а ал. 5 под­
чинява промишлените цели на спазването на 
изискванията за опазване на околната среда, 
като според чл. 50а разрешителните по чл. 50, 
ал. 1 се преразглеждат относно съответствието 
с целите за опазване на околната среда и дори 
може да се отнемат. Член 58, ал. 1 въвежда 
изключения от общия разрешителен режим 
според някои специфики на дейностите. Член 60