Държавен вестник, бр. 54, 2024 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  54
бъдат облекчени с обичайните симптоматични 
мерки. Болката от периферната невропатия 
може да бъде облекчена с карбамазепин или 
амитриптилин.
Бъбречно-заместителната терапия, обикно­
вено с диализа, но понякога и трансплантация, 
е била използвана и са постигнати забеле­
жителни успехи. Средната преживяемост при 
пациенти на диализа е едва 8 месеца, а пери­
тонеалната диализа е също толкова ефектив­
на, колкото хемодиализата. При системна 
амилоидоза с тежък нефрозен (нефротичен) 
синдром с високостепенна белтъчна загуба и 
изливи в телесни кухини, неповлияващи се от 
консервативна терапия (диуретична, плазмо­
замяна и/или имуноглобулин), се препоръчва 
хемодиализа и ултрафилтрация (хемодиафил­
трация) или т.нар. „диализна нефректомия“.
Трансплантацията е препоръчителна при 
пациенти, които са преживели поне две години 
в пълна хематологична ремисия.
V. Остро бъбречно увреждане – остра бъб­речна 
недостатъчност
N17.0 – ОБН с тубулна некроза N17.1 – ОБН 
с кортикална некроза N17.8 – друга ОБН
O90.4 – ОБН след раждането – хепаторена­
лен синдром, съпровождащ раждането
Характеристика
Острите нарушения на бъбречната функция 
са много чести в клиничната практика и имат 
изразена тенденция към нарастване на често­
тата им. Те могат да се изявят клинично с 
различно по степен увреждане на бъбречната 
функция. В резултат на тези особености се 
приема, че използваното досега понятие Остра 
бъбречна недостатъчност (ОБН) не може да 
обхване всички варианти на остро нарушение 
на бъбречната функция. Понятието Остро 
бъбречно увреждане (ОБУ) се смята за по- 
широко и по-точно при изявата на различни 
по степен увреждания на бъбречната функция, 
включително и остра бъбречна недостатъчност. 
Честотата на ОБУ варира. 
В спешните отделения е 5 – 20 % и се наблю­
дава предимно при пациентите с полиорганна 
недостатъчност.
Терапевтичен подход при остро бъбречно 
увреждане:
1. Лечение на основното заболяване
Лечението на основното заболяване, т.е. 
на етиологичния фактор, е задължително при 
ОБУ. Това е изключително широк спектър на 
терапия, специфично определена от причината.
2. Гликемичен контрол и хранене
Протеин-калорийната малнутриция е важен 
фактор, определящ вътреболничната смърт­
ност при пациенти с ОБУ. Прилагат се водни 
разтвори на глюкоза от 5 % и 10 %, разтвори, 
съдържащи 0,9 % р-р на натриев хлорид и глю­
коза, разтвори със съдържание на липсващи 
при бъбречна недостатъчност аминокиселини, 
както и парентерални разтво­ри с баланси­
рана комбинация от липиди, въглехидрати, 
Алкилиращи средства и кортикостероиди
Съществуват различни схеми, като нито 
една не е универсална и с доказан 100 % ефект 
върху прогресията на болестта. Най-използ­
ваната в клиничната практика е:
Ежедневен орален прием на циклофосфамид 
и преднизолон, както и пулсовата интравенозна 
терапия с циклофосфамид. В съображение 
влизат и по-специфичните средства за това, 
като Колхицин, Диметилсулфоксид, TNF-α.
Лечение при амилоидоза
Терапията e насоченa към задържане на 
болестния процес и/или мерки за облекчаване 
или намаляване на симптомите.
Терапевтични възможности са:
Доказани ползи има с приложението на т.нар. 
„комбинирана терапия“ по различни схеми: 
мелфалан-колхицин (МС), мелфалан-колхицин-
преднизолон (MCP) и винкристин-мелфалан-
колхицин-преднизолон (VMCP). Приложението 
на Bortezomib (Velcade) самостоятелно или в 
комбинация с дексаметазон е с доказани ползи 
при лечение на AL амилоидоза и моноклонална 
гамапатия, като терапията е предназначена за 
намаляване производството на леки вериги.
Други терапевтични възможности
Относително малък е броят на пациентите, 
при които са използвани високи дози пред­
низолон с α-интерферон.
Йодо-деоксидоксорубицин (I-DOX)
Смята се, че лекарството се свързва към 
всички видове амилоидни фибрили и може 
да предотврати или редуцира по-нататъшното 
образуване на фибрили. В България няма опит.
Допълнително лечение
Пациентите се изявяват клинично с голямо 
разнообразие от симптоми, някои от които 
заради усложнения на AL амилоидозата, така 
че е трудно да се създадат алгоритми или 
протоколи за лечение.
Ø Сърдечната недостатъчност например е 
сравнително резистентна на конвенционалното 
лечение. Диуретиците трябва да се използват 
предпазливо при пациенти с рестриктивна 
кардиомиопатия. Ритъмните нарушения може 
да се лекуват с всеобщо приетите антиритъм­
ни средства, но липсват доказателства за 
тяхната ефективност, а камерните аритмии, 
резистентни на терапията, често са фатални.
Ø  Бъбречните прояви може да бъдат 
облекчени чрез конвенционално лечение 
на нефрозния синдром. Ограничаването на 
течностите, големи дози диуретици per os и 
ACE-инхибиторите в най-високата препоръчи­
телна доза са стандартни, макар и недоказани 
мерки. Интравенозният фуроземид с вливане 
на албумин може да помогне на пациенти с 
тежък нефрозен синдром.
Ø Автономната невропатия е с различна 
степен на сериозност. Някои препоръчват 
малки дози флудрокортизон. В тежката си 
форма заболяването е почти невъзможно да се 
контролира. Диарията и повръщането може да