Държавен вестник, бр. 35, 2002 г., стр. 10

С Т Р .  10
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  35
II. Относно нарушения по чл. 18, ал. 3 и 5 от
Конституцията.
В Решение № 33 от 1998 г. (ДВ, бр. 147 от
1998 г.) Конституционният съд посочва, че су-
веренните права по радиочестотния спектър
осъществява единствено държавата и само тя
може да издава разрешения за извършване на
дейности чрез радиочестотен спектър, както и
че тя не може да отстъпи тези права на недър-
жавен орган, защото това е нарушение на Кон-
ституцията. При наличието на чл. 18, ал. 3 от
Конституцията предоставянето на спектъра и
геостационарната орбита за ползване не може
да не се извършва само от държавен орган. В
същото решение се казва, че държавата чрез
определен от закона държавен орган лицензи-
ра всяка дейност, осъществявана чрез ползва-
не на радиочестотния спектър. Конституцион-
ният съд е имал случаи да вземе категорично
становище, че регулаторният орган за радио и
телевизия не е държавен орган. Съветът за
електронни медии, създаден с измененията и
допълненията за Закона за радиото и телеви-
зията, се конституира по същия начин, както и
предшествалият го НСРТ. Затова изразеното
от КС досега по отношение на НСРТ има пъл-
на сила и за СЕМ. Както в Решение № 21 от
1996 г. (ДВ, бр. 102 от 1996 г.), така и в Реше-
ние № 10 от 1999 г. (ДВ, бр. 60 от 1999 г.) КС се
е произнесъл, че регулаторният орган за радио
и телевизия, тогавашният НСРТ, е недържа-
вен орган. В Решение № 21 от 1996 г. се казва,
че НСРТ може да дава само становище по раз-
решенията. Отбелязва се, че “съгласно чл. 18,
ал. 3 от Конституцията, държавата упражнява
суверенни права върху радиочестотния спек-
тър и неоспоримото є право и задължения да
разпределя наличните честоти включва и пра-
вото є да получава консултативни становища
от когото намери за добре”. По-нататък се по-
яснява, че предвиденото (в чл. 15, т. 2 ЗРТ) нито
задължава, нито ограничава компетентния дър-
жавен орган да предостави исканата концесия.
Няма никакво основание КС да се отклони от
изразеното досега свое становище и да прие-
ме, че СЕМ като недържавен орган ще може
да лицензира дейност, осъществявана чрез ра-
диочестотен спектър. Приемането на разреше-
нието, което дава ЗИДЗРТ, означава рязък
завой в практиката на Конституционния съд—
създаване на противоречива практика. Така е,
макар че съгласно § 13 ЗИДЗРТ след измене-
нието на чл. 32, ал. 1 и създадената нова т. 13
от ЗРТ Комисията за регулиране на съобщени-
ята дава предварително информация на СЕМ
относно техническите параметри, необходими
за наземно радиоразпръскване на радио- и те-
левизионни програми за посочените от СЕМ
населено място, регион или за цялата терито-
рия на Република България, включително сво-
бодни радиочестоти, допустими мощности на
излъчване, както и друга необходима техни-
ческа информация. Дадената впоследствие от
КРС лицензия не променя нещата. Останало-
то правомощие на КРС е само формално, за-
щото КРС няма никаква друга възможност
освен да предостави лицензията на този, за
когото е взел решение СЕМ. По този начин се
заобикаля конституционно установеното с
чл. 18, ал. 3 от Конституцията право и задъл-
жение на държавата да осъществява пряко
суверенни права върху радиочестотния спек-
тър. Фактически тези права преминават с но-
вата законова уредба върху един недържавен
орган, какъвто е СЕМ, а КРС само формално
изпълнява неговото решение.
По изложените по-горе доводи смятам, че
противоречат на чл. 19, ал. 2 и на чл. 18, ал. 3
и 5 от Конституцията: § 1, § 6 (относно чл. 20,
ал. 1 ЗРТ), § 13 (без чл. 32, ал. 1, т. 12 ЗРТ),
§ 23 (относно чл. 102, ал. 1, т. 2 ЗРТ), § 25, § 26
(относно чл. 106, ал. 3 ЗРТ), § 34, 35, 36, 37, 38,
§ 42 (относно създадената нова ал. 2 на чл. 121
ЗРТ), § 43, § 44, § 45 (относно изменението на
чл. 125, ал. 2 и 3 ЗРТ), § 46, § 48 и § 53 ЗИДЗРТ.
Съдия: Васил Гоцев
Неделчо Беронов
Подписах решението от 26 март 2002 г. по
к. д. № 17 от 2001 г. с особено мнение по някои
от оспорените разпоредби на Закона за изме-
нение и допълнение на Закона за радиото и
телевизията (ЗИДЗРТ). Съображенията ми са
следните:
1. Радиочестотният спектър и позициите
на геостационарната орбита са специфични
обекти, общочовешко достояние, и ползване-
то им от отделните държави се осъществява
посредством международни споразумения
(Решение № 18 от 1998 г. по к. д. № 17 от
1998 г.—ДВ, бр. 77 от 1998 г.). Те са ограничен
ресурс и държавата осъществява суверенни
права върху тях, като определя със закон реда и
условията, при които предоставя разрешения
(лицензии) за използването им—чл. 18, ал. 3 и
5 от Конституцията.
Държавата не може да се откаже от консти-
туционно предоставените само на нея права и
да ги отстъпва на недържавен орган, защото
това ще бъде нарушение на Конституцията (Ре-
шение № 33 от 1998 г. по к. д. № 30 от 1998 г.—
ДВ, бр. 147 от 1998 г.).
Както радиочестотният спектър, така и по-
зициите на геостационарната орбита, опреде-
лени за Република България с международни
споразумения, са еднакво третирани в чл. 18
от Конституцията, което изисква еднаква
правна уредба и на законово ниво. Това не е
спазено със ЗИДЗРТ. В неговите разпоредби
е предвидено участие на държавата—в лице-
то на Комисията за регулиране на съобщения-
та (КРС), само когато радио- или телевизи-