Държавен вестник, бр. 18, 2006 г., стр. 29

Б Р О Й  18
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  29
МИНИСТЕРСТВО
НА ЗЕМЕДЕЛИЕТО И ГОРИТЕ
НАРЕДБА № 16
от 3 февруари 2006 г.
за защита и хуманно отношение при отглежда-
не и използване на селскостопански животни
Раздел I
Общи разпоредби
Чл. 1. (1) С тази наредба се уреждат:
1. общите минимални зоохигиенни изисква-
ния за защита и хуманно отношение към сел-
скостопанските животни, включително и за оне-
зи от тях, за които има специфични изисквания,
уредени с отделни наредби;
2. задълженията на собствениците на сел-
скостопански животни за осигуряване изпъл-
нението на изискванията по т. 1;
3. задълженията на ветеринарномедицин-
ските органи, свързани с контрола по спазване
на тази наредба.
(2) Наредбата не се прилага за:
1. диви животни, живеещи на свобода;
2. животни, използвани за спортни цели, със-
тезания, изложби или културни мероприятия;
3. опитни животни;
4. безгръбначни животни.
Чл. 2. Собствениците на селскостопански
животни:
1.  отглеждат животните по начин, който ги
предпазва от вредни въздействия и не им при-
чинява болка, страдания и наранявания;
2.  отглеждат, развъждат и използват жи-
вотните според физиологичните и етологични-
те особености на вида, категорията и възраст-
та им, като имат предвид степента им на одо-
машняване.
Раздел II
Изисквания за хуманно отношение при
отглеждане на селскостопански животни
Чл. 3. (1) Собствениците на селскостопански
животни осигуряват достатъчен брой гледачи,
които притежават необходимата квалификация
и опит за полагане на грижи за животните.
(2) Гледачите по ал. 1 не трябва да причиня-
ват стрес, болка, страдание и наранявания на
животните, за които се грижат.
Чл. 4. На селскостопанските животни се оси-
гуряват подходящи помещения, храна и вода,
които да съответстват на физиологичните и
етологичните им особености, съобразени с тех-
ния вид, порода, възраст, предназначение и
технологична група.
Чл. 5. (1) На всяко селскостопанско живот-
но се осигурява свобода на движение в съответ-
ствие с физиологичните му потребности.
(2) При необходимост свободата на движе-
ние на животните се ограничава по начин, който
не им причинява ненужна болка и страдание.
(3) При необходимост селскостопанските
животни се връзват по начин, който не ограни-
чава естествените им движения за задоволява-
не на техните физиологични и етологични по-
требности.
Чл. 6. (1) На селскостопанските животни
съобразно с техния вид и възраст се дава доста-
тъчно количество пълноценна храна, която да
задоволява нуждите им и да ги поддържа в доб-
ро здравословно състояние. Осигурява им се
достъп до храната през определени интервали,
съобразени с физиологичните им нужди.
(2) На селскостопанските животни се осигу-
рява постоянен достъп до питейна вода.
(3) Оборудването за хранене и поене на жи-
вотни се конструира и разполага по начин, кой-
то изключва замърсяване на храната и водата,
намалява до минимум агресивната конкурен-
ция при животните и осигурява свободен дос-
тъп на всяко селскостопанско животно до хра-
нилките и поилките.
Чл. 7. (1) В храната и водата на селскосто-
панските животни не се включват вещества,
които са вредни за тях.
(2) Не се разрешава храната и водата на сел-
скостопанските животни да се дават по начини,
които могат да предизвикат ненужно страда-
ние или нараняване.
(3) Забранено е на селскостопанските жи-
вотни да се дават вещества, за които не е дока-
зано по безспорен начин, че не са вредни или
които могат да предизвикат ненужно страда-
ние, болка или нараняване.
(4) Забраната по ал. 3 не се прилага при из-
ползване на продукти с профилактично и те-
рапевтично действие, предписани от ветери-
нарен лекар.
Чл. 8. Не се разрешава:
1. използването на методи за естествено или
изкуствено осеменяване и животновъдни прак-
тики, които причиняват сериозни страдания,
наранявания или трайни увреждания на живот-
ните или има вероятност да доведат до тяхната
смърт;
2. отглеждането на животните при условия
на постоянна тъмнина;
3. отглеждането на животните без подходящ
период на почивка от изкуственото осветление;
4. отглеждането на животни като селско-
стопански, освен ако техният фенотип и гено-
тип позволяват това да бъде извършвано без
вредни последствия за тяхното здраве и благо-
състояние.
Раздел III
Опазване здравето на селскостопанските
животни
Чл. 9. (1) Собствениците на селскостопан-
ски животни осигуряват ежедневен контрол вър-
ху здравословното им състояние с цел недопус-
кане причиняването на излишни страдания на
селскостопанските животни. За осъществява-