Държавен вестник, бр. 62, 2020 г., стр. 13

БРОЙ  62	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
проф. Живко Сталев в „Правораздаването и 
неговите видове“ (публ. в Годишник на СУ, 
Юридически факултет, т. LXX, 1970 г.): Пра-
вораздаването е дейност за защита и санкция 
при правонарушения чрез разрешаване със 
сила на пресъдено нещо на правни спорове 
от неутрален и независим орган с участие на 
страните по спора. 
Правораздаването не изчерпва компетент-
ността на съдилищата, което е посочено и в 
искането на пленума на Върховния админи-
стративен съд. Това е подчертано и в Реше-
ние № 9 от 24.10.2002 г. по к.д.№ 15/ 2002 г., 
според което на съда не е конституционно 
запретено да извършва и други възложени 
със закон дейности, като това е илюстрирано 
с компетентността на Върховния касационен 
съд да разрешава спорове за подсъдност, ко-
гато страна по тях е апелативен съд (чл. 81, 
ал. 2 от Закона за съдебната власт от 1994 г., 
отм.). По-конкретно в искането по настоящото 
дело се посочва т. нар. „спорна и безспорна 
администрация на гражданските отношения“ 
(това понятие се е утвърдило в процесуалната 
доктрина и в съдебната практика), в Решение 
№ 6 от 2008 г. пък се използва понятието 
„административна дейност в съдебна форма“. 
Имат се предвид производства, при които не се 
разрешават правни спорове, а се оказва съдей-
ствие на правните субекти при упражняване 
на техните лични или имуществени права. 
В гражданското съдопроизводство типични 
примери за такава компетентност на съда са 
например производствата за разпределение 
ползването на съсобствен имот (чл. 32, ал. 2 
от Закона за собствеността), за разрешаване 
на разногласия между родителите относно 
упражняването на родителските права и от-
носно пътуване на дете в чужбина (чл. 123, 
ал. 2 и чл. 127а, ал. 2 от Семейния кодекс), 
за определяне на уговорки и допълване на 
търговски договори от съда (чл. 299, ал. 2 и 
чл. 300 от Търговския закон), за извършване 
на концентрация при задължения с право на 
избор (чл. 131, ал. 3 от Закона за задължени-
ята и договорите). Съдебната администрация 
не изчерпва хипотезите на възложена на 
съдилищата със закон дейност, която няма 
правораздавателен характер. Процесуалният 
закон предоставя например на граждан-
ския съд компетентност по редица такива 
въпроси – като разрешаване на спорове за 
подведомственост и подсъдност, издаване на 
изпълнителен лист, обезпечаване на иска, 
обезпечаване на доказателства, изпълнение 
на съдебни поръчки, определяне на срок при 
бавност, събиране на доказателства по Регла-
мент (EO) № 1206/2001 на Съвета относно 
сътрудничеството между съдилища на дър-
жавите членки при събирането на доказател-
ства по граждански или търговски дела и др. 
Освен това наказателният съд разполага със 
специфичната компетентност да осъществява 
контрол за законосъобразност на действията 
на органите на досъдебното производство 
(чл. 68, ал. 4 и 6 от Наказателно-процесуалния 
кодекс (НПК) – по отношение на мярката за 
процесуална принуда „забрана за напускане 
пределите на Република България“, както и 
чл. 243, ал. 5 НПК – относно обосноваността 
и законосъобразността на постановлението 
на прокурора за прекратяване на наказател-
ното производство). На наказателния съд е 
възложено също така да решава в рамките на 
досъдебното производство и въпроси, свързани 
с необходимостта да се ограничават отделни 
права и законни интереси на гражданите: 
настаняване за изследване в психиатрично 
заведение (чл. 70 НПК), вземане на мярка 
за неотклонение „домашен арест“ (чл. 62, 
ал. 2 НПК) и „задържане под стража“ (чл. 64 
НПК), даване на разрешение за претърсване 
и изземване (чл. 161, ал. 1 НПК), задържа-
не и изземване на кореспонденция (чл. 165, 
ал. 2 НПК), разрешение за използване на 
специални разузнавателни средства (чл. 174 
НПК) и др. На административния съд е 
възложено разкриване на данъчна и осигу-
рителна информация по искане на прокурор, 
следовател или орган на Министерството на 
вътрешните работи (чл. 75 от Данъчно-оси-
гурителния процесуален кодекс), като това 
производство е идентично с разкриването 
на банкова тайна от районния съд по чл. 62, 
ал. 6 и 7 от Закона за кредитните институции. 
Посочените компетентности на съдилищата 
са допълващи правораздавателната им функ-
ция. Причината същите да бъдат предоста-
вени в подведомственост на съдилищата, 
натоварени от Основния закон поначало 
с осъществяването на правораздаване, е в 
осъзнатата от законодателя необходимост 
решаването на тези въпроси, преценени от 
него като значими, да бъде скрепено с ав-
торитета на независимия и безпристрастен 
съд, функциониращ въз основа на закона и 
подчиняващ се само на него (чл. 117, ал. 2 
от Конституцията). Съвсем не е случайно, 
че законодателят, възлагайки на съдилищата 
т. нар. „спорна съдебна администрация“, не 
е предвидил специални съдопроизводствени 
правила за нейното осъществяване, поради 
което съдебната практика е приела, че тази 
съдебна функция се осъществява по общия 
исков ред, по който се разглеждат типичните 
правни спорове (в този смисъл е Тълкува-
телно решение № 13 от 10.04.2013 г. по т. д. 
№ 13 от 2012 г. на Общото събрание на Граж-