Държавен вестник, бр. 30, 2026 г., стр. 42

СТР.  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  30
в сроковете по приемане на средносрочната 
бюджетна прогноза съгласно Закона за пуб­
личните финанси. Представители на НЗОК 
по ал. 1 и 2 са членове на надзорния съвет и 
управителят на НЗОК. По силата на ал. 5 на 
чл. 54 ЗЗО националните рамкови договори 
се приемат с мнозинство от не по-малко от 
7 представители на НЗОК и 7 представители 
на БЛС. Министърът на здравеопазването 
съгласува приетите национални рамкови 
договори, съответно анексите към тях, в 
14-дневен срок от представянето им и ги 
обнародва в „Държавен вестник“.
Следователно административният процес 
по подписването на НРД е подчинен на ма­
териално-правни и специални процесуални 
изисквания, въведени в ЗЗО, и в случая те 
са спазени.
Националният рамков договор № РД-
НС-01-2 от 1.09.2023 г. за медицинските 
дейности между Националната здравнооси­
гурителна каса и Българския лекарски съюз 
за 2023 – 2025 г. е приет след обсъждането 
му на съвместни заседания на НЗОК и БЛС. 
Съгласуван е от министъра на здравеопаз­
ването след подписването му от лицата по 
чл. 54, ал. 5 ЗЗО и е представен за обнарод­
ване в ДВ, бр. 77 от 8.09.2023 г.
В съответствие с разпоредбата на § 5 от 
ПЗР на ЗНА, доколкото друго не следва от 
този закон, той се прилага за всички норма­
тивни актове, издавани от органи, предвидени 
от Конституцията. За другите нормативни 
актове важат съответно чл. 2, 9 – 16, 34 – 46, 
включително и чл. 51. Видно от текста на 
тази разпоредба, става въпрос за органи, 
предвидени в Конституцията, какъвто орган 
НЗОК не е. Доколкото НРД е акт, който се 
приема от НЗОК и БЛС чрез подписване
по реда на чл. 53 и 54 ЗЗО, а министърът на 
здравеопазването само съгласува и обнарод­
ва този акт, то същият следва да се счита, 
че попада в категорията други нормативни 
актове по смисъла на § 5, изр. второ от ПЗР 
на ЗНА и за него се прилагат разпоредбите, 
визирани в изр. второ на § 5 от ЗНА.
Следователно нормативният администра­
тивен акт е издаден от компетентни органи 
в рамките на разписаните по закон право­
мощия, в изискуемата писмена форма и при 
спазване на административнопроизводстве­
ните правила.
Съгласно чл. 75 АПК нормативните ад­
министративни актове са подзаконови ад­
министративни актове, които съдържат ад­
министративноправни норми, отнасят се за 
неопределен и неограничен брой адресати и 
имат многократно правно действие. Норма­
тивните административни актове се издават 
по прилагане на закон или подзаконов нор­
мативен акт от по-висока степен.
Съдебното оспорване на подзаконови нор­
мативни актове се осъществява по реда на раз­
дел III от глава десета на АПК (чл. 185 – 196). 
По силата на препращащата норма на чл. 196 
АПК са приложими основанията за оспорване 
на индивидуалните административни актове 
по чл. 146 при отчитане на спецификите, 
свързани с производството по издаването и 
правната им природа, като съгласно разпо­
редбата на т. 4 на чл. 146 от АПК едно от 
основанията е противоречието им с матери­
алноправни разпоредби.
С разпоредбата на чл. 192а, изречение 
второ АПК законодателят изрично посочва 
момента, към който съдът извършва про­
верка на материалната законосъобразност 
на подзаконови нормативни актове – това 
е моментът на постановяване на съдебното 
решение. Подзаконовите нормативни актове 
не изчерпват действието си с еднократното им 
прилагане. Те са източник на общозадължи­
телни правни правила и нямат самостоятелен 
живот извън закона – те винаги трябва да 
са в изпълнение на закона и в рамките на 
закона. Това изискване трябва да е валидно 
към всеки момент от действиета на акта и 
за него съдът следи служебно. Поради това 
чл. 15, ал. 1 от Закона за нормативните актове 
(ЗНА) изисква съответствие на нормативните 
административни актове с Конституцията и 
с другите нормативни актове от по-висока 
степен. Ако в хода на производството пред 
съда до приключване на устните състезания 
законът, с който трябва да се съобразява нор­
мативният административен акт, е изменен, 
настъпва нов юридически факт. В съдебния 
процес той не може да бъде игнориран, а 
следва да бъде съобразен, за да се изпълни 
изискването на чл. 15 от ЗНА за непрекъс­
натост на съответствието на подзаконовия 
нормативен акт със закона. Затова чл. 196 
от АПК, като препраща към разпоредбите за 
оспорване на индивидуалните административ­
ни актове, изрично изключва приложението 
в този случай на ал. 1 на чл. 142 от АПК, но 
не и на ал. 2 от същия. Съгласно последната 
разпоредба установяването на нови факти от 
значение за делото след издаване на акта се 
преценява към момента на приключване на 
устните състезания. В този смисъл са и мо­
тивите на Конституционния съд на Република 
България в Решение № 3 от 28.04.2020 г. по 
к. д. № 5/2019 г.