Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 9

БРОЙ  95	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
нодателят е създал ново правно понятие, 
което действително не е легално определено. 
Това обаче не означава, че предпоставката 
„очевидна неправилност“ е с неизяснимо 
съдържание. Тя е бланкетно формулирано 
правно понятие, съдържаща се в относително 
определена правна норма, чието попълване 
с конкретно съдържание е правно възмож-
но чрез допустимите методи на тълкуване. 
Правовият ред познава и използва бланкетни 
правни понятия. Законодателят е този, който 
преценява необходимостта от използването 
на такива понятия и предоставя на право­
приложителя тълкуването и изпълването им 
с конкретно съдържание. Законодателят не 
може да обхване в хипотезата на правната 
норма цялото разнообразие от житейски 
случаи, при които действа правната норма 
и се пораждат предвидените в нея правни 
последици. Да се посочат всички използвани 
от нашето право бланкетни понятия не е нито 
възможно, нито необходимо, достатъчни са 
само няколко примера: за да се постанови 
развод, трябва да е налице „дълбоко разстрой-
ство на брака“, за да се прекрати дружество, 
трябва да са налице „важни причини“, за да 
бъде окачествено като надлежно изпълнението 
на задължението, то трябва да е станало с 
„грижата на добър стопанин“ и т.н. Следва 
да се посочи, че такива бланкетни понятия 
в ГПК са и понятието „нищожно решение“, 
респ. „недопустимо решение“, „съществено 
нарушение на съдопроизводствени правила“, 
„вероятно основателен“ и „вероятно неосно-
вателен“, „убедителни писмени доказателства“ 
и т.н., които са изяснени именно от съдебната 
практика и правната теория и имат утвърден 
точен и ясен смисъл. Като използва бланкетни 
понятия, нормативният акт неизбежно възлага 
на съдилищата функцията да ги изпълнят 
с конкретно съдържание. Така съдебната 
практика става съобразно волята на самия 
законодател съпричастна в конкретизацията 
на нормативния акт, без която той не може 
да бъде приложен.
Подобни аргументи се съдържат и в Реше-
ние № 4 от 16.06.2009 г. по к. д. № 4/2009 г., в 
което изрично се отбелязва, че „Тълкуването 
на неяснотите, неточни формулировки в ко-
декса е задължение на съдиите, а критичният 
анализ е предоставен на доктрината“ и се 
достига до извода, че неяснотата или проти-
воречието на законови разпоредби подлежат 
на изясняване, но сами по себе си „…не дават 
основание да се приеме, че приложното поле 
на касационното производство изцяло е регла-
ментирано по начин, който не е характерен за 
правовата държава.“ Нормативните актове са 
източници на общо и абстрактно регулиране, 
което поражда необходимостта те да бъдат 
тълкувани, преди да се приложат, а законът 
вменява в правомощията на правораздава-
телните органи да изпълват абстрактните 
разпоредби с конкретно съдържание в процеса 
на тяхното правоприлагане. Чрез тълкуване 
се преодоляват неизбежните несъвършенства 
на нормативните актове.
Бланкетното правно понятие „очевидна 
неправилност“ също може и следва по тъл-
кувателен път да бъде запълнено с конкретно 
правно съдържание, чрез което правоприло-
жителят да „разкрие точния смисъл на вложе-
ната в правната норма законодателна воля“. 
Предпоставката „очевидна неправилност“ не 
може да бъде квалифицирана като неизясни-
ма, защото подлежи на тълкувателен анализ.
С уредбата на касационното производство 
законодателят е възложил на ВКС при пра-
вораздаването по отделни дела да уеднаквява 
съдебната практика и да допринася за развити-
ето на правото, тълкувайки нормативни актове 
и осъвременявайки собствената си практика. 
Тези му задължения, пряко произтичащи от 
правомощията по чл. 124 от Конституцията 
да осъществява върховен съдебен надзор за 
точно и еднакво прилагане на законите от 
всички съдилища, са възложени с цел устано-
вяване на безпротиворечива съдебна практика, 
съобразена с действащото законодателство 
и изменящите се обществено-политически и 
икономически условия в страната. 
С оглед на гореизложеното не е състоятелно 
твърдението в искането, че разпоредбата на 
чл. 280, ал. 2, пр. 3 ГПК в частта: „...както и 
при очевидна неправилност.“ въвежда „нея-
сен и неизясним“ критерий за допускане на 
касационното обжалване, чието съдържание 
не може да бъде изяснено по тълкувателен 
път. Предпоставката „очевидна неправилност“, 
както вече беше посочено, е бланкетно фор-
мулирано правно понятие, чието попълване с 
точно и ясно съдържание е правно възможно 
чрез съществуващите методи на тълкуване. В 
дейността си по осъществяване на върховен 
съдебен надзор за точно и еднакво прилагане 
на законите от всички съдилища ВКС е призван 
да разкрие правния смисъл на законовия кри-
терий „очевидна неправилност“, като приложи 
утвърдените методи на тълкуване и осигури 
съчетанието между обществения интерес от 
законосъобразно, предвидимо и справедливо 
правораздаване и частния интерес на страните 
от разрешаването на конкретен правен спор.
Не могат да бъдат споделени доводите за 
противоконституционност на оспорената част 
от разпоредбата, която според вносителите 
не съответства на основното правомощие 
на съдебната власт да дава защита на пра-
вата и законните интереси на гражданите, 
юридическите лица и държавата (чл. 117, 
ал. 1 от Конституцията), не съответства на 
правото на гражданите, юридическите лица 
и държавата на защита във всички стадии на 
процеса (чл. 122, ал. 1 от Конституцията) и 
на конституционното правомощие на ВКС да 
правораздава (чл. 119, ал. 1 от Конституцията).