Държавен вестник, бр. 22, 2017 г., стр. 60

СТР.  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  22
ните собствени способности на структурите 
от различните нива на компетентност и за 
преценката за финансовата тежест, която 
тези структури трябва да понесат, за да по-
срещнат нормативните изисквания, не дава 
възможност на съда да извърши контрол за 
законосъобразност на подзаконовия нормати-
вен акт. Не може да се прецени и въздейст-
вието, което въведеното изискване би имало 
върху конкуренцията. Следва да се отчита и 
фактът, че става въпрос за предоставяне на 
медицински услуги. При тях не само кон-
куренцията е важна, но особено значение 
има достъпността на услугата. Липсата на 
мотиви към оспорената наредба препятства 
да бъде извършен контрол дали са спазени 
ограниченията по последния закон.
Неоснователно е възражението, че вместо 
вмененото с чл. 6, ал. 1 ЗЛЗ на министъра 
на здравеопазването правомощие да утвърди 
медицински стандарти за качество на оказ-
ваната медицинска помощ, той е подменил 
стандартите за качество с количествени из-
исквания. Посочените от жалбоподателите 
изисквания за лекарско бюро, столове, шкаф 
за документи, закачалка съдът счита, че са 
относими за стандартите за качество, тъй 
като изискванията към медицинската техника 
и към лекуващите осигуряват по-добро, по-
надеждно и в крайна сметка по-качествено 
лечение на пациентите.
Неоснователно е възражението, че с про-
цесната наредба са определени изисквания 
за нива на компетентност на отделните кли-
ники, което следвало да стане с наредбата 
по чл. 46, ал. 3 ЗЛЗ, която е Наредба № 49 
от 18.10.2010 г. за основните изисквания, на 
които трябва да отговарят устройството, 
дейността и вътрешният ред на лечебните 
заведения за болнична помощ и домовете 
за медико-социални грижи (Наредба № 49). 
Твърди се, че с определяне нивата на компе-
тентност с процесната наредба издателят на 
акта е излязъл извън законовата делегация по 
чл. 6, ал. 1 ЗЛЗ. Това възражение е неосно-
вателно, тъй като нивата на компетентност 
са определени с издадената по законовата 
делегация на чл. 46, ал. 3 ЗЛЗ наредба за 
това, която е посочената вече Наредба № 49. 
Според чл. 1 от нея наредбата урежда нивата 
на компетентност на лечебните заведения. А 
оспорваната Наредба № 19 се отнася за спаз-
ване на стандарти за качество при извърш-
ване на медицински дейности от лечебните 
заведения. Въпреки свързаността на двете 
наредби различен е предметният им обхват. 
Освен това съгласно чл. 57, ал. 2 ЗЛЗ клини-
ките, отделенията и медико-диагностичните 
лаборатории имат ниво на компетентност, 
определено в съответствие с утвърдените 
медицински стандарти по чл. 6, ал. 1 ЗЛЗ. 
Или налице е изрична законова делегация 
медицинските стандарти да служат за основа 
при определяне нивото на компетентност. 
Затова възраженията на жалбоподателите в 
тази насока са неоснователни. 
Предвид изложеното по-горе за допуснати 
съществени нарушения на административ-
нопроизводствените правила Наредба № 19 
от 22 декември 2014 г. за утвърждаване на 
медицински стандарт „Акушерство и гине-
кология“ следва да бъде отменена.
Министерството на здравеопазването след-
ва да бъде осъдено да заплати на сдружение 
„Център за защита правата в здравеопазва-
нето“ разноски по делото в размер 410 лв. 
(10 лв. държавна такса и 400 лв. адвокатски 
хонорар), на сдружение „Национално сдру-
жение на частните болници“, Сдружението 
на общинските болници в България и сдру-
жение „Българска болнична асоциация“ 
разноски по делото общо в размер 20 лв. 
такса за обнародване в „Държавен вестник“ 
и разноски в размер по 410 лв. на всяко едно 
от тях (10 лв. държавна такса и 400 лв. ад-
вокатски хонорар).
По изложените съображения и на осно-
вание чл. 193, ал. 1 АПК Върховният адми-
нистративен съд
Р Е Ш И :
Отменя Наредба № 19 от 22 декември 
2014 г. на министъра на здравеопазването 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Акушерство и гинекология“ (ДВ, бр. 106 
от 23.12.2014 г.).
Осъжда Министерството на здравеопаз-
ването да заплати на сдружение „Център за 
защита правата в здравеопазването“ разноски 
по делото в размер 410 лв. (10 лв. държав-
на такса и 400 лв. адвокатски хонорар), на 
сдружение „Национално сдружение на част-
ните болници“, Сдружението на общинските 
болници в България и сдружение „Българска 
болнична асоциация“ разноски по делото 
общо в размер 20 лв. такса за обнародване в 
„Държавен вестник“ и разноски в размер по 
410 лв. на всяко едно от тях (10 лв. държавна 
такса и 400 лв. адвокатски хонорар).
Решението може да се обжалва с касаци-
онна жалба в 14-дневен срок от съобщава-
нето му пред 5-членен състав на Върховния 
административен съд.
Председател:  
Георги Колев
1778