Държавен вестник, бр. 95, 2002 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  95
тизиращи се, съответно вече приватизирани
(§ 17, ал. 6) предприятия, частноправните и пуб-
личноправните кредитори е следвало в посоче-
ните в § 6а шестмесечен срок и ред да ги заявят
писмено пред съответния орган по чл. 3, ал. 1
ЗППДОбП, комуто законът с чл. 3, ал. 4
ЗППДОбП възлагал да подготви и сключи при-
ватизационните сделки. Оспорената разпоред-
ба съдържа: а) изискване за определено дейст-
вие от кредиторите на предприятия, обявени за
приватизация чрез съответна публикация в
“Държавен вестник”; б) 6-месечен срок за из-
вършване на действието; и в) последиците от
незаявяването.
Формулираното в § 6а и пренесено в § 17,
ал. 6 от действащия закон правило, приложимо
и след 23 март 2002 г., когато влиза в сила нови-
ят закон само по отношение на сключени при-
ватизационни договори по време действието на
отменения ЗППДОбП, не съдържа белези на
противоконституционност.
2. Уредбата е предназначена за провежда-
нето на основополагаща икономическа рефор-
ма—раздържавяване (назовавано в закона—
приватизация). Самата приватизация, осъщес-
твявана в изпълнение на политическо реше-
ние, е в съзвучие с конституционните норми
на чл. 17, ал. 4, съгласно които режимът на
обектите на държавната и общинската собст-
веност се определя със закон, и на чл. 19, ал. 1,
който постановява икономиката на Републи-
ка България да се основава на свободната
стопанска инициатива. Посветен на привати-
зацията закон—ЗППДОбП (отм.) и ЗПСК,
урежда подробно въпросите, свързани с раз-
държавяването. Оспорената разпоредба об-
хваща част от тези въпроси и е предназначена
да уреди определени правоотношения, възник-
нали преди откриването на приватизацион-
ната процедура, които имат важно значение
за три групи правни и стопански субекти—за
обявеното за приватизация предприятие, за
неговите кредитори и за кандидат-купувачи-
те на предприятието.
3. Със съдържащото се в § 6а изискване, ад-
ресирано до кредиторите на обявени за прива-
тизиране държавни и общински предприятия,
те не са лишени от права—право на иск, право
на собственост, а са насочени в определен срок
да предприемат едно формално действие, имен-
но за да си гарантират тези права върху техни
вземания от посочената категория длъжници.
С разпоредбата не се злепоставят, нито се об-
лагодетелстват интересите на когото и да е.
Оспорваният режим за тези вземания, създа-
ден с § 6а, е производен от целите на привати-
зацията, която не се оспорва и не може да про-
дължава безкрайно.
4. При срочно изпълнение на законовото
предписание се постигат няколко ефекта: кре-
диторът уведомява за вземането си, с което си
гарантира възможност в бъдеще да го търси по
съдебен ред (за да го получи и от новия собст-
правен анализ на приватизиращото се предп-
риятие, именно с цел да бъде осигурено удов-
летворяването им.
В противоположен смисъл е становището на
Висшия адвокатски съвет, според което разпо-
редбата на § 6а лишавала от права конкретни
правни субекти “без да им осигури адекватна
защита при пропускане на съответните сроко-
ве”. Налице била “недопустима процесуална
привилегия и същевременно неблагоприятни
материални последици, съставляващи лишава-
не от субективни права на кредиторите”. Изис-
кването за срочно уведомяване на орган, който
стои извън облигационната връзка на кредито-
рите и длъжниците, представлявало “наруше-
ние на принципите и нормите на Конституция-
та и на установения в продължение на хилядо-
летия правов ред”.
Конституционният съд, като обсъди искане-
то в съпоставка с конституционните разпоредби
и становищата на страните, приема следното:
I. По обхвата на проверката за противокон-
ституционност
 Поддържаното искане за текстовете от два-
та закона и приложения законодателен подход
на отмяна на целия предходен закон, а едновре-
менно с това на “възкресяване” на част от него
в новия закон чрез изрично препращане към
конкретна разпоредба от вече отменения закон
налага Конституционният съд да се произнесе
така, както се поддържа: за противоконститу-
ционност на първоначално оспорената разпо-
редба на § 6а от ПЗР на ЗППДОбП (отменен) и
на разпоредбата на § 17, ал. 6 от ПЗР на дейст-
ващия ЗПСК (в която същата е инкорпорира-
на). Доколкото оспорената допълнително раз-
поредба на § 17, ал. 6 от новия приватизацио-
нен закон, извън препратката към § 6а съдър-
жа и нови положения, те не променят предназ-
начението и същността на § 6а. Допълнително
оспорената разпоредба на § 17, ал. 6 от ПЗР на
новия закон е с по-ограничено приложно поле—
отнася се до приватизационни договори, които
са били сключени до влизане в сила на новия
закон, и е във връзка с чл.142 от Данъчния про-
цесуален кодекс. Фактически се касае до оспор-
ване на едно-единствено законодателно реше-
ние, формулирано в § 6а от ПЗР на ЗППДОбП,
което се съдържа в двата закона—отменен и
действащ, неразривно обвързани поради въз-
приетия законодателен подход.
Предвид на това проверката за нарушение
на Конституцията обхваща текста на § 6а от ПЗР
на отменения закон. Той е определящ и за § 17,
ал. 6 от действащия закон, който от своя страна
е приложим само за сключени приватизацион-
ни договори при действието на отменения при-
ватизационен закон.
II. По съществото на искането
1. От съдържанието на оспорената разпоред-
ба се разбира, че за да не изгубят възможност за
предявяване на иск за свои вземания от прива-