Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 23

БРОЙ  1	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  23  
Народният представител е получил дове-
рието на избирателите да ги представлява 
(чл. 67, ал. 1 от Конституцията). Веднъж 
възникнало, отношението на политическо 
доверие предвид самото му естество и це-
лите, които обслужва, е необходимо да бъде 
стабилно в смисъл, че за срока, за който то 
е учредено, неговото изменение или прекра-
тяване е ограничено и може да става само 
по предварително установени правила. Да 
се поддържа обратното би означавало да се 
постави на изпитание функционирането на 
законодателната власт и въобще на политичес- 
ката система, доколкото в последна сметка в 
основата им стои именно предоставянето на 
политическо доверие чрез произвеждане през 
определен период от време на парламентарни 
избори. От друга страна, практически би се 
отменила самата идея за свободния мандат, 
който и нашата Конституция е възприела 
(чл. 67 от Конституцията). Въобще не може 
да не се отчита, че въпросът за стабилността 
на правоотношението на политическо доверие 
е част от обществения договор, който граж-
даните сключват с оглед упражняването на 
държавната власт, и чийто правен режим е 
развит в Конституцията. От казаното се на-
лага изводът, че предсрочното прекратяване 
на пълномощията на народен представител 
може да стане само на конкретно посочено 
в Конституцията основание и от изрично 
определен държавен орган с точно определен 
акт. Единствено Народното събрание и Кон-
ституционният съд могат да се произнасят 
по предсрочното прекратяване на пълномо-
щията на народен представител. Всяко от 
тези правомощия е резултат от особеното им 
овластяване от Конституцията – единият в 
качеството му на висш представителен орган 
за осъществяване на законодателна власт, на 
народно представителство, а другият – като 
независим орган, който е натоварен да следи 
за спазването на Конституцията. Доколкото 
става дума за изключителни правомощия, 
необходимо е те да се упражняват стриктно 
в рамките на овластяването и то да не се 
тълкува разширително. Трябва да се отбележи 
също така, че осъществяването от Народно-
то събрание на правомощията във връзка с 
предсрочното прекратяване на пълномощия 
на народен представител има точно опреде-
лени правни последици не само за него, но 
и за други държавни органи, вкл. и за самия 
парламент, и е свързано с начало на срокове 
за произнасяне на други държавни органи.
2. Член 72, ал. 1, т. 1 от Конституцията 
посочва на първо място като основание за 
предсрочното прекратяване пълномощията на 
народен представител подаването на оставка 
пред Народното събрание. Става въпрос за 
едностранно волеизявление на народния пред-
ставител, което има свой адресат – Народното 
събрание. То трябва да бъде писмено (чл. 131 
от Правилника за организацията и дейността 
на Народното събрание). Мотивите му са 
без значение и затова не са задължителен 
негов елемент. Същественото е, че народни-
ят представител по своя воля е изявил ясно 
желание неговият мандат да бъде прекратен. 
Не е необходимо подаването на оставка да 
бъде обсъждано в постоянна или временна 
комисия на Народното събрание (чл. 85 от 
Правилника за организацията и дейността 
на Народното събрание). Тъй като има свой 
адресат, оставката на народния представител 
трябва да бъде приета и за тази цел Народ-
ното събрание приема решение (чл. 72, ал. 2 
от Конституцията), което се обнародва в 
официалния раздел на „Държавен вестник“ 
(чл. 4 от Закона за „Държавен вестник“). 
Правомощията на народния представител се 
прекратяват от деня на приемане на решени-
ето. Обяснението защо Народното събрание 
трябва да се произнесе със свой акт следва да 
се търси в самата природа и съдържание на 
правоотношението на политическо упълномо-
щаване, от една страна, и от необходимостта 
да се конституира състав на Народното съб- 
рание от 240 народни представители (чл. 63 
от Конституцията), от друга.
В хипотезата на чл. 72, ал. 1, т. 2 от Кон-
ституцията е предвидено второ основание 
за предсрочно прекратяване на пълномо-
щията на народен представител. То следва 
да се обсъжда във връзка с предвиденото в 
чл. 70, ал. 1 и 2 от Конституцията изискване 
Народното събрание да даде разрешение за 
възбуждане на наказателно преследване за 
престъпление от общ характер или за задър-
жането срещу народен представител по искане 
на главния прокурор (чл. 132 от Правилника 
за организацията и дейността на Народното 
събрание). Главният прокурор, след като е 
получил необходимото разрешение, следи 
развитието на наказателното производство 
и следва да уведоми Народното събрание за 
резултата. Тъй като влязлата в сила присъ-
да на наказателния съд е задължителна за 
всички учреждения, Народното събрание 
ще трябва да установи единствено дали с 
нея на народния представител е наложено 
наказание лишаване от свобода за умишлено 
престъпление, или пък, че изпълнението на 
наложеното му наказание не е отложено и да 
прекрати предсрочно пълномощията му, което 
трябва да стане с решение. Овластяването 
на Народното събрание с правомощието по 
чл. 72, ал. 1, т. 2 от Конституцията да прекрати 
пълномощията на народния представител с 
решение произтича от факта, че в качеството 
си на народно представителство единствено 
то може да се произнася по въпрос, който 
пряко го засяга с оглед изискването, че На-
родното събрание се състои от 240 народни