Държавен вестник, бр. 54, 2007 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  54
редби на тази конвенция, всяка държава или
Европейската общност може при подписване-
то или при депозирането на документа си за
ратификация, приемане, одобрение или присъ-
единяване към конвенцията да заяви, че си за-
пазва правото да не прилага т. 1 на този член,
що се отнася до екстрадицията за престъпле-
ние, предвидено в тази конвенция. Страната по
конвенцията се задължава да прилага тази ре-
зерва индивидуално във всеки отделен случай
чрез надлежно мотивирано решение.
3. Всяка страна по конвенцията може да
оттегли изцяло или частично резерва, която е
направила съобразно т. 2, чрез декларация,
която се отправя до генералния секретар на
Съвета на Европа и поражда действие от датата
на получаването є.
4. Страна по конвенцията, която е направи-
ла резерва съобразно т. 2 от този член, не може
да иска прилагане на т. 1 от този член от никоя
друга страна по конвенцията; ако обаче резер-
вата є е частична или под условие, тя може да
иска прилагане на този член, доколкото сама
го е приела.
5. Резервата има срок на действие три го-
дини от датата на влизане в сила на тази кон-
венция по отношение на съответната страна
по конвенцията. Тази резерва може да бъде
подновявана за срокове със същата продъл-
жителност.
6. Дванадесет месеца преди изтичането на
срока на действие на резервата генералният сек-
ретар на Съвета на Европа уведомява съответна-
та страна по конвенцията за изтичането му. Не
по-късно от три месеца преди изтичането на сро-
ка страната по конвенцията уведомява генерал-
ния секретар на Съвета на Европа дали запазва,
изменя или оттегля своята резерва. Когато стра-
ната по конвенцията уведоми генералния секре-
тар на Съвета на Европа, че запазва резервата, тя
предоставя обяснение за основанията, които оп-
равдават запазването є. При липса на уведомле-
ние от съответната страна по конвенцията гене-
ралният секретар на Съвета на Европа информи-
ра тази страна, че нейната резерва се смята за
продължена автоматично за срок от шест месе-
ца. Ако до изтичането на този срок съответната
страна по конвенцията не уведоми, че е взела
решение да запази или да измени резервата, пос-
ледната отпада с изтичането на срока.
7. Когато страна по конвенцията не екст-
радира лица в изпълнение на тази резерва, след
като е получила искане за екстрадиция от друга
страна по конвенцията, тя без никакво изк-
лючение и без неоснователно забавяне преда-
ва случая на своите компетентни органи с цел
наказателно преследване, освен ако молеща-
та страна по конвенцията и замолената стра-
на се споразумеят за друго. Компетентните
органи вземат своето решение за целите на
наказателното преследване в замолената стра-
на по конвенцията по същия начин, както при
всяко тежко престъпление, в съответствие с
правото на тази страна. Замолената страна по
конвенцията съобщава без неоснователно за-
бавяне крайния изход от производството на
молещата страна по конвенцията и на гене-
ралния секретар на Съвета на Европа, който
изпраща информацията на Консултативния
форум на страните по конвенцията, предви-
ден в чл. 30.
8. Решението за отхвърляне на искането за
екстрадиция на основание тази резерва се из-
праща незабавно на молещата страна по кон-
венцията. Ако в разумен срок в замолената стра-
на по конвенцията не бъде постановено съдеб-
но решение по същество съобразно т. 7, моле-
щата страна по конвенцията може да съобщи
този факт на генералния секретар на Съвета на
Европа, който отнася въпроса до Консултатив-
ния форум на страните по конвенцията, пред-
виден в чл. 30. Този Консултативен форум раз-
глежда въпроса и дава становище за съответс-
твието на отказа с конвенцията, което предста-
вя на Комитета на министрите за приемане на
декларация по този въпрос. При изпълнението
на функциите си по тази точка Комитетът на
министрите заседава в състав, ограничен до дър-
жавите—страни по конвенцията.
Член 21—Клауза относно дискриминацията
1. Никоя разпоредба на тази конвенция не
трябва да се тълкува като вменяваща задълже-
ние за извършване на екстрадиция или за оказ-
ване на взаимна правна помощ, ако замолената
страна по конвенцията има основателни при-
чини да приеме, че искането за екстрадиция за
престъпления от посочените в чл. 5 до 7 и чл. 9
или за взаимна правна помощ по отношение на
такива престъпления е било направено с цел
наказателно преследване или наказване на едно
лице заради неговата раса, религия, национал-
ност, етнически произход или политическо
мнение или че изпълнението на искането би
утежнило положението на това лице по някоя
от посочените причини.
2. Никоя разпоредба на тази конвенция не
трябва да се тълкува като вменяваща задълже-
ние за извършване на екстрадиция, ако същес-
твува риск лицето, посочено в искането за екс-
традиция, да бъде подложено на изтезания или
на нечовешко или унизително отнасяне или
наказания.
3. Никоя разпоредба на тази конвенция не
трябва да се тълкува като вменяваща задъл-
жение за екстрадиция, ако на лицето, екстра-