Държавен вестник, бр. 31, 2019 г., стр. 39

БРОЙ  31	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  39  
социалните услуги, финансирани от държавния 
бюджет, излага становище за неоснователност 
на жалбата.
Върховният административен съд, за да се 
произнесе, съобрази следното:
Жалбоподателката Румяна Димчева Петро­
ва оспорва Тарифата за таксите за социалните 
услуги, финансирани от държавния бюджет 
(загл. изм., ДВ, бр. 89 от 2016 г.), утвърдена 
с ПМС № 91 от 21.04.2003 г., обн., ДВ, бр. 40 
от 29.04.2003 г., в сила от 1.01.2003 г., изм. 
и доп., бр. 55 от 17.06.2003 г., изм., бр. 13 от 
17.02.2004 г., изм. и доп., бр. 97 от 2.11.2004 г., в 
сила от 1.11.2004 г., бр. 54 от 4.07.2006 г., бр. 58 
от 27.06.2008 г., в сила от 27.06.2008 г., бр. 58 
от 29.07.2011 г., в сила от 29.07.2011 г., изм., 
бр. 89 от 11.11.2016 г., в сила от 11.11.2016 г., в 
нейната цялост. 
По отношение на срока за оспорване съ­
дът приема, че съгласно чл. 187, ал. 1 АПК 
подзаконовите нормативни актове могат да 
се оспорват без ограничение във времето.
По допустимостта на оспорването: 
Правният интерес от оспорването Димчева 
обосновава със своето материално положе­
ние – единствен месечен доход в размер на 
получавана пенсия поради трайно намалена 
трудоспособност съобразно определената є 
от НЕЛК оценка на работоспособността от 
50 %, което практически прави невъзможно 
ползването на социални услуги в център за 
временно настаняване. Тарифата за социалната 
услуга „център за временно настаняване“ е 
определена в чл. 2, ал. 1, т. 13 от подзаконовия 
нормативен акт. 
По смисъла на чл. 186, ал. 1 АПК подзако­
новия акт могат да оспорват всички граждани, 
до които той се разпростира. Съгласно Реше­
ние № 5 от 17.04.2007 г. по к.д. № 11/2006 г. 
на Конституционния съд на Република Бъл­
гария в случаите, когато нормативният акт 
регламентира положението на определен кръг 
физически или юридически лица, легитимира­
ни да го обжалват са само тези, чиито права 
актът засяга или би могъл да засегне. Затова 
във всички случаи при съдебно обжалване 
на актове на изпълнителната власт от страна 
на граждани и юридически лица интересът 
трябва да бъде обоснован. Това произтича от 
изискването за правна сигурност. Активна 
легитимация имат всички правни субекти 
в случаите, когато подзаконовият акт пряко 
засяга права, законни интереси или създава 
задължения за тях или ако създава възможност 
за засягане на правата. Правото на съдеб­
ната защита и обжалването на подзаконови 
нормативни актове възниква единствено при 
засягане или застрашаване на права, свободи 
или законни интереси, или обременяване със 
задължения, тъй като липсва пълномощие 
или мандат да бъдат защитавани правата, 
законните интереси или обременяването със 
задължения на други граждани. 
В случая за жалбоподателката не е налице 
правен интерес от оспорване на разпоредбите 
на чл. 2, ал. 1, т. 1 – 12 и т. 14 – 16 от Тарифата 
предвид изложените от нея твърдения и пред­
ставените доказателства, които не обосновават 
извод, че нейните права и законни интереси 
са засегнати и че могат да бъдат засегнати, 
респективно, че пораждат задължения за нея. 
Ето защо в тази част жалбата следва да бъде 
оставена без разглеждане, а производството 
по делото – прекратено на основание чл. 196 
АПК във връзка с чл. 159, т. 4 АПК. 
По основателността на оспорването:
Съгласно чл. 17, ал. 2 от Закона за соци­
ално подпомагане (ЗСП) таксите за социални 
услуги, финансирани от държавния бюджет, 
се определят с тарифа, утвърдена от Минис­
терския съвет. Тарифата за таксите за соци­
алните услуги, финансирани от държавния 
бюджет (Тарифата) е утвърдена с ПМС № 91 
от 21.04.2003 г. Според съда актът е издаден 
в предвидената в закона форма, обнародван 
е и при издаването му от формална страна е 
спазена изискуемата процедура. Спазването 
на предвидената процедура по издаване на 
нормативни административни актове е импе­
ративно задължение именно на органите, осъ­
ществяващи управлението, като дейността им 
следва да е подчинена на основните принципи 
на чл. 4, 8 и 12 АПК – за законност, равенство 
и достъпност, публичност и прозрачност. От 
представения доклад и финансовите обосновки 
е видно, че издателят е изложил мотиви за ди­
ференциално определяне на таксите съобразно 
вида на ползваните услуги, действителните 
разходи за издръжка на едно лице и дохода на 
лицата, които ползват услугите, при отчитане и 
размера на плащаните за предходната година. 
Изрично органът е посочил, че е съобразил 
заплащането на таксите за социални услуги 
с лицата с ниски доходи, които не могат да 
заплащат действителните разходи в пълен раз­
мер, както и икономическите възможности на 
държавата и условията на живот в страната. 
Нарушение на чл. 28, ал. 2 ЗНА има само ако 
е налице пълна липса на мотиви към проекта 
за нормативен акт. Проведено е съгласуване 
с проекта, за което е приложена справка в 
табличен вид. По проекта са изразили стано­
вища всички министерства и сдружението на 
общините в България. При приемането му е 
спазена процедурата по чл. 26 ЗНА в прило­
жимата редакция. 
Съгласно чл. 10, ал. 2 ЗНА обществените 
отношения от една и съща област се уреждат 
с един, а не с няколко нормативни акта от 
същата степен. В случая обществените от­
ношения по повод определяне на таксите за 
социални услуги, финансирани от държавния 
бюджет, са уредени с един нормативен акт.