Държавен вестник, бр. 64, 2021 г., стр. 47

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  47  
1. определяне на равнището на прехвърляне 
на риск, което е подходящо спрямо опреде­
лените лимити за поемане на риск от негова 
страна, и кои видове презастрахователни 
договори са най-подходящи за това предвид 
неговия рисков профил;
2. принципи за подбор на контрагенти за 
такова намаляване на риска и процедури за 
оценяване и наблюдение на кредитоспособ­
ността и диверсификацията на презастрахо­
вателните контрагенти;
3. процедурите за оценяване на ефектив­
ното прехвърляне на риска и отчитане на 
базисния риск; 
4. управление на ликвидността за преодо­
ляване на всякакво разминаване във времето 
между плащания по претенции и презастра­
хователни обезщетения.
(2) Застрахователят, съответно презастра­
хователят, изготвя писмен анализ за функ­
ционирането и вътрешно присъщите рискове 
на използваните техники за намаляване на 
риска, като при спазване на принципа за 
пропорционалност документира рисковете, 
които могат да произтекат от тези техники, 
предприетите мерки за противодействие на 
тези рискове и потенциалните последствия от 
проявлението на тези рискове, включително 
в най-неблагоприятен сценарий. 
(3) При използване на схеми със специална 
цел за алтернативно прехвърляне на застра­
хователен риск застрахователят, съответно 
презастрахователят: 
1. проследява текущо посредством система­
та си управление дали е спазено изискването 
за цялостно финансиране на схемата; 
2. отчита всякакви евентуални остатъчни 
рискове, произтичащи от схемата и които могат 
да се върнат обратно към застрахователя или 
презастрахователя, в рамките на системата 
на управление на риска и при изчисляване 
на капиталовите изисквания. 
Стратегически риск и репутационен риск 
Чл. 27. (1) В процеса на управление на рис­
ковете застрахователят, съответно презастра­
хователят, трябва да наблюдава и управлява 
следните ситуации:
1. действително или потенциално излагане 
на стратегически риск и репутационен риск 
и взаимовръзката между тях и други същест­
вени рискове;
2. ключови проблеми, засягащи неговата 
репутация, като се отчитат очакванията на 
заинтересованите страни и чувствителността 
на пазара.
(2) Риск мениджърът докладва своевремен­
но пред компетентния орган и изпълнителното 
ръководство за констатациите си по ал. 1.
(3) Стратегически риск е функция от несъв­
местимостта на два или повече от следните 
компоненти:
1. стратегическите цели на предприятието;
2. разработените стратегии за дейността; 
3. заложените ресурси за постигане на 
тези цели; 
4. качеството на изпълнението;
5. състоянието на пазарите, в които пред­
приятието извършва дейността си. 
(4) Застрахователят, съответно презастра­
хователят, трябва да създава процес за фор­
мулиране на стратегически цели и за тяхното 
преобразуване в краткосрочни планове за 
дейността. 
Политика за управление на активите и 
пасивите
Чл. 28. В политиката за управление на 
риска застрахователят, съответно презастра­
хователят, трябва да уреди най-малко след­
ното във връзка с управлението на активите 
и пасивите:
1. процедурата за идентифициране и оценка 
на различните несъответствия между активи 
и пасиви, най-малко по отношение на срокове 
и валута;
2. техниките за намаляване на въздействие­
то на несъответствията, които да се използват, 
и на очаквания ефект на съответните техники 
за намаляване на риска при управление на 
активите и пасивите; 
3. позволените, съзнателно допуснати не­
съответствия;
4. използваната методология и честотата 
на стрес-тестовете и сценарийните тестове, 
които се извършват.
Политика за управление на инвестиционния 
риск
Чл. 29. (1) В политиката за управление на 
риска застрахователят, съответно презастра­
хователят, трябва да уреди по отношение на 
инвестициите най-малко следното:
1. равнището на сигурност, качество, лик­
видност и доходност, към които се стреми 
застрахователят, съответно презастраховате­
лят, по отношение на съвкупния портфейл от 
активи и как планира да ги постигне;
2. количествени лимити по отношение на 
активите и експозициите, включително задба­
лансовите експозиции, приети, за да помогнат 
да се гарантира постигането на желаното 
равнище на сигурност, качество, ликвидност, 
доходност и наличност на портфейла;
3. равнището на наличността, към която се 
стреми застрахователят, съответно презастра­
хователят, по отношение на целия портфейл 
от активи и как планира да го постигне;
4. преценка на средата на финансовите 
пазари;
5. условията, при които може да заложи 
или даде назаем активи;
6. връзката между пазарния риск и други 
рискове при неблагоприятни сценарии;
7. процедурата за подходящо оценяване и 
проверка на инвестиционните активи;