Държавен вестник, бр. 48, 2018 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  48
т. 1, буква „а“ от Наказателния кодекс и е 
образувано дисциплинарно производство по 
чл. 207, ал. 1, съответният орган по чл. 158 
и 159 го отстранява временно от длъжност“ 
(sic относно граматиката).
В искането се твърди, че разпоредбата 
противоречи на чл. 16, на чл. 48 и на чл. 51, 
ал. 1 от Конституцията, които регламентират 
правото на труд и правото на обществено 
осигуряване, както и на принципите за съ-
размерност и правна сигурност.
За да се произнесе по искането, Консти-
туционният съд взе предвид следното:
1. Разпоредбата се прилага само за дър-
жавните служители – полицейски органи и 
органи по пожарна безопасност и защита на 
населението по чл. 142, ал. 1, т. 1 ЗМВР, и 
за приравненените по статут с тях от ал. 3 
на същия член държавни служители във: 
Академията на МВР, които осъществяват 
преподавателска дейност за професионална 
подготовка на полицейски органи и органи 
по пожарна безопасност и защита на населе-
нието; дирекция „Инспекторат“, които пряко 
осъществяват контрол върху дейността на слу-
жителите от МВР; Института по психология 
на МВР, които изготвят психологичен анализ 
на оперативноинтересни лица и провеждат 
криминалнопсихологични изследвания по 
досъдебни производства и във връзка с 
оперативноиздирвателната дейност на МВР. 
Само за тях е приложим ЗМВР, за останалите 
държавни служители на МВР по силата на 
чл. 142, ал. 2 и 4 ЗМВР е приложим Законът 
за държавния служител (обн., ДВ, бр. 67 от 
1999 г.; посл. изм., бр. 38 от 2018 г.), чийто 
чл. 100, ал. 2, аналогичен на оспорения, е 
обявен за противоконституционен с Решение 
№ 5 от 2016 г. на Конституционния съд (КС).
2. а. Значението на израза „временно 
отстраняване от длъжност“ по чл. 214, ал. 2 
ЗМВР е забрана за служителя до възстановя-
ването му на работа за изпълнение на задъл-
женията му по служебното правоотношение, 
което продължава да съществува. Възста-
новяването става, когато дисциплинарното 
производство бъде прекратено или когато 
на служителя не бъде наложено наказание 
„уволнение“ – чл. 214, ал. 5 ЗМВР. 
Тази забрана е пряката и единствена 
последица от временното отстраняване от 
длъжност, която произтича от оспорения 
текст.
б. За времето, през което е отстранен, слу-
жителят не получава заплата – чл. 214, ал. 4 
ЗМВР. До възстановяването си на работа той 
не е обществено осигурен – чл. 10, ал. 2 във 
връзка с ал. 1, чл. 9, ал. 3, т. 1 и чл. 4, ал. 1, 
т. 4 от Кодекса за социално осигуряване. По-
ради висящото дисциплинарно производство 
служителят не може да прекрати едностран-
но служебното правоотношение – чл. 226, 
ал. 7, т. 2, 4 и 13 във връзка с чл. 207, ал. 1 
и чл. 203, ал. 1 ЗМВР. По силата на чл. 153, 
ал. 3 във връзка с ал. 2 ЗМВР той не може 
да изпълнява друга държавна служба или да 
извършва друга дейност, освен ако дейността 
е научна, преподавателска или по упражня-
ване на авторски права. 
в. Това са ограничения на основните права 
на лицето, съответно: на труд по чл. 16 и 
чл. 48, ал. 1 от Конституцията; на свободен 
избор на професия по чл. 48, ал. 3 от Кон-
ституцията; на обществено осигуряване по 
чл. 51, ал. 1 от Конституцията. 
Тези ограничения характеризират правния 
статус на отстранения. Те обаче не следват 
пряко от оспорената разпоредба, а са по-
следица от посочените други норми, които 
не са оспорени. Поради това разглеждането 
на конституционосъобразността на ограни-
ченията само по себе си не е възможно в 
настоящото дело. Те трябва да се разглеждат 
като необходимия правен резултат от отстра-
няването от длъжност, т. е. от диспозицията 
на разпоредбата при преценката за нейната 
конституционосъобразност. 
г. Въпросът следователно, който се нуждае 
от отговор, е: конституционно допустимо ли 
е ограничаването на посочените основни 
права на служителя в хипотезата на оспо-
рената разпоредба – при привличането му 
като обвиняем за престъпление, извършено 
от него в качеството му на длъжностно 
лице по смисъла на чл. 93, т. 1, буква „а“ 
от Наказателния кодекс и при образувано 
срещу него дисциплинарно производство по 
чл. 207, ал. 1 ЗМВР. Тази хипотеза трябва да 
се анализира.
3. От гледна точка на възможността, 
уредена в Конституцията, упражняването 
им да бъде ограничавано основните права 
на гражданите могат да бъдат разделени на 
три групи. 
Първата група включва правата, чието 
упражняване не може да бъде ограничавано 
(т. нар. абсолютни права) – тези, посочени 
в чл. 57, ал. 3 от Конституцията. 
Втората група включва правата, чието 
упражняване може да бъде временно огра-
ничено само на основанията по чл. 57, ал. 3 
от Конституцията – при обявяване на война, 
на военно или друго извънредно положение. 
Такива са правата по чл. 30, ал. 4 и 5, чл. 35, 
ал. 2, чл. 36, ал. 2, чл. 39, ал. 1, чл. 40, ал. 1, 
чл. 41, чл. 43, ал. 3 и др. от Конституцията. 
Третата група включва правата, които 
освен на основанията по чл. 57, ал. 3 от 
Конституцията могат да бъдат ограничавани 
и на други основания. В тази група има две 
подгрупи – на правата, чиито други осно-
вания за ограничаване са пряко посочени