Държавен вестник, бр. 22, 2002 г., стр. 119

Б Р О Й  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  119
Ефективен лихвен процент—размерът, който
прави точен дисконт на очакваните бъдещи па-
рични потоци до падежа или до следващата дата
на пазарна промяна на цените до сегашната нетна
преносна стойност на финансов актив или пасив.
Ефективният лихвен процент понякога се опреде-
ля като уравновесен приход до времето на падежа
или до следващата дата на пазарна промяна на
цените и представлява вътрешната норма на въз-
връщаемост на финансовия инструмент за опреде-
лен отчетен период.
При изчисляването на ефективния лихвен про-
цент се вземат под внимание всички възнагражде-
ния и такси, платени или получени между страни-
те по договора.
Контрол над актив—правото за получаване на
бъдещи икономически изгоди, които произтичат
от този актив.
Хеджиране за целите на счетоводството—опре-
деляне на един или повече хеджиращи инструмен-
ти, изменението на чиято справедлива стойност
представлява цялостна или частична компенсация
за промяната в справедливата стойност или в па-
ричните потоци на хеджираната позиция.
Отписване—изваждане на финансов актив или
пасив или част от тях от счетоводния баланс на
предприятието.
Неотменим ангажимент—споразумението за
обмен на определено количество ресурси на опре-
делена цена на определена бъдеща дата.
Хеджирана позиция—актив, пасив, договор или
прогнозна бъдеща сделка, която:
а) излага предприятието на риск от изменения
в справедливата стойност или от промени в бъде-
щите парични потоци, и която
б) за целите на отчитане на хеджирането се
определя като защитавана позиция.
Хеджиращ инструмент—определен производен
финансов инструмент (при редки обстоятелства
може и непроизводен финансов инструмент), чия-
то справедлива стойност или парични потоци се
очаква да компенсират промените в справедлива-
та стойност или в паричните потоци на определе-
ната хеджирана позиция.
За целите на този стандарт непроизводен фи-
нансов инструмент може да бъде определен за хе-
джиращ инструмент при отчитане на хеджиране
само ако защитава риск, произтичащ от промени
във валутен курс (валутен риск).
Ефективност на хеджиране—степента, до коя-
то компенсационните промени в справедливата
стойност или паричните потоци, свързани с даден
хеджиран финансов риск, се постигат от хеджира-
щия инструмент.
Секюритизация—процесът, посредством кой-
то финансовите активи се трансформират в цен-
ни книжа.
Споразумение за обратно изкупуване—споразу-
мение за прехвърляне на финансов актив на друга
страна срещу пари в брой или друго обезщетение и
съответно задължение за обратно изкупуване на
финансовия актив на бъдеща дата на цена, равна
на получените пари в брой или на полученото дру-
го обезщетение, плюс лихва.
Разходи по извършване на сделка с финансови
инструменти—направените разходи, които могат
пряко да бъдат приписани на придобиването или
продажбата на финансов инструмент.
Класификация на финансовите активи
2.1. Финансовите активи се класифицират в
зависимост от целта на придобиване, а когато са
част от портфейл, се класифицират в зависимост
от целта, която предприятието си е поставило за
постигане с портфейла.
2.2.1. Финансови активи, държани за търгува-
не—тези, които са придобити от предприятието с
цел получаване на печалба, произтичаща от крат-
косрочни колебания в цените или в дилърски марж.
2.2.2. Финансовите активи се класифицират
като държани за търгуване, без значение каква е
целта на придобиването им, когато са част от порт-
фейл, за който има свидетелства за неотдавнашна
актуална способност за краткосрочно извличане
на печалба.
2.2.3. Производните финансови активи винаги
се класифицират като държани за търгуване, ос-
вен ако са предназначени за ефективни хеджира-
щи инструменти.
2.3.1. Финансови активи, държани до настъпва-
не на падеж—финансови активи с фиксирано или
определяемо плащане и фиксиран падеж, които
предприятието има положителното намерение и
възможност да запази до настъпване на падежа им.
2.3.2. Когато предприятието притежател има
право (производен финансов инструмент) да изис-
ка от предприятието издател да заплати или ком-
пенсира финансовия актив преди неговия падеж,
финансовият актив се класифицира като държан
до настъпване на падеж само ако предприятието—
притежател на правото (производния финансов
инструмент), има положителното намерение и
възможност да не упражни това си право.
2.3.3. Финансови активи се класифицират като
държани до настъпване на падеж независимо от
това, дали падежът е за междинно или за оконча-
телно плащане.
2.3.4. Финансовите активи, които са възникна-
ли първоначално в предприятието, не се класифи-
цират като държани до настъпване на падеж, при
условие че се очаква те да не възстановят в значи-
телна степен пълната си отчетна стойност. Пред-
приятието взема предвид всички платени лихви и
капитализирани разходи по извършване на сдел-
ката, когато определя дали ще бъде възстановена
в значителна степен отчетната стойност на тези
финансови активи.
2.3.5. Предприятие няма положително намере-
ние да държи финансовия актив до настъпване на
падеж, ако е спазено някое от следните условия:
а) държи го за неопределено време;
б) има готовност да продаде финансовия актив
в отговор на: измененията в пазарните стойности
на лихвения процент; ликвидни нужди; промени в
наличността и прихода от алтернативни инвести-
ции; промени във финансиращите източници и
условия или промени във валутен курс; това не важи
за възникнали необичайни ситуации, които не биха
могли да бъдат предварително очаквани от страна
на предприятието.