Държавен вестник, бр. 60, 2025 г., стр. 3

БРОЙ  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
С определение от 10.10.2024 г. Съдът допусна 
искането и присъедини за съвместно разглеж­
дане к.д. № 16/2024 г. към к.д. № 15/2024 г. По 
отношение на чл. 343б, ал. 5 НК в искането на 
съдебния състав на Районния съд – Свиленград, 
се твърди противоречие с чл. 4, чл. 17, ал. 1 и 
3, чл. 56 и 57 от Конституцията и с чл. 5, ал. 4 
от Конституцията „във връзка с чл. 2, т. 4 от 
Директива 2014/42; чл. 2, § 1 от Рамково реше­
ние 2005/212; чл. 52, § 1, чл. 49, § 3 и чл. 54 от 
Хартата на основните права на Европейския 
съюз“. С така очертания предмет на двете дела 
чл. 343б, ал. 5 НК следва да бъде преценен в 
неговата цялост – аргумент от искането на съ­
дебния състав на Районния съд – Свиленград, 
а не само в частта, посочена в искането на 
Общото събрание на Наказателната колегия 
на Върховния касационен съд.
От поканените на основание чл. 20а от 
Правилника за организацията на дейността на 
Конституционния съд заинтересувани инсти­
туции, организации и изтъкнати специалисти 
становища са представили: министърът на 
правосъдието, министърът на вътрешните 
работи, изпълняващият функциите на главен 
прокурор, Националната следствена служба, 
Държавна агенция „Безопасност на движе­
нието по пътищата“, Съюзът на юристите в 
България, Българската съдийска асоциация, 
а правни мнения – доц. д-р Ива Пушкарова, 
доц. д-р Николета Кузманова, доц. д-р Пресиян 
Марков, доц. д-р Мирослава Манолова, Даниела 
Доковска и Румен Ненков.
В становището на министъра на правосъ­
дието се подкрепя частична основателност на 
искането. По отношение на чл. 280, ал. 5 НК 
се посочва, че разпоредбата препраща към 
състав, който не предвижда моторно превозно 
средство (МПС), което я прави неприложима. 
За предвиденото наказание „глоба“ се твърди, 
че е неясно и не съответства на системата, 
установена в общата част на НК. Съображе­
нията относно наказанието са отнесени и към 
чл. 281, ал. 4 НК, макар да се изтъква известна 
целесъобразност. Въп­реки тези недостатъци 
разпоредбите не се определят като противокон­
ституционни. По отношение на чл. 343, ал. 5 и 
чл. 343б, ал. 5 НК министърът на правосъдието 
подчертава целесъобразността и обществените 
отношения, които се защитават, като фактори, 
оправдаващи строгостта на санкциите. Приема, 
че в тези случаи отнемането в полза на държа­
вата, съответно присъждането на стойността 
на МПС, не влиза в противоречие с общата 
част на НК. За противоконституционна се при­
ема единствено разпоредбата на чл. 280, ал. 5 
НК. Със становището си по к.д. № 16/2024 г. 
министърът на правосъдието поддържа изло­
жените виждания.
Министърът на вътрешните работи нами­
ра искането за неоснователно. Според него в 
искането не е посочено пряко противоречие 
с конкретни конституционни норми, а е на­
лице „позоваване на общи конституционни 
принципи, част от които са и неотносими“. 
Твърди, че целта на атакуваните разпоредби 
е да се отнеме възможността за повторно 
извършване на престъпления от съответния 
тип. За техническите неточности в оспоре­
ните разпоредби смята, че те следва да бъдат 
прецизирани от законодателя и сами по себе 
си не водят до противоконституционност. Със 
становището си по к.д. № 16/2024 г. министърът 
допълва изложеното виждане, като приема, че 
престъплението по чл. 343б НК е умишлено 
и с много висока обществена опасност, което 
оправдава предвидените мерки. Твърди, че не 
е налице нарушение на принципа на личната 
наказателна отговорност, тъй като се засяга 
само извършителят, и то с оглед на опазването 
на човешкия живот.
Виждане за неоснователност на искането 
е изложено и от изпълняващия функциите на 
главен прокурор. В становището му са признати 
множество несъвършенства в оспорените раз­
поредби и в частност: непрецизна употреба на 
понятието „глоба“ в чл. 280, ал. 5 и чл. 281, ал. 4 
НК; неправилно препращане в чл. 280, ал. 5 НК 
и некоректна терминология при квалификаци­
ята на транспортно средство като „послужило 
за извършване на престъплението“ в чл. 343, 
ал. 5 и чл. 343б, ал. 5 НК. Изразено е разбиране, 
че макар непрецизностите да не следва да се 
толерират, те трябва да бъдат отстранени по 
законодателен ред, а твърдението, че водят до 
противоречие с чл. 4, ал. 1 от Конституцията, 
е определено като прекомерно. Приема се, 
че е налице яснота в достатъчна степен, поз­
воляваща правните субекти „да контролират 
своето поведение“. Допълнително се изтъква 
значението на обществените отношения, за­
щитавани от атакуваните разпоредби, като по 
този начин са гарантирани висши ценности и 
се преследва легитимна цел, което оправдава 
наказателноправната уредба. Посочва се и 
че не е налице неравно третиране, тъй като 
правилото за поведение е еднакво приложимо 
спрямо всеки правен субект, и че няма нару­
шение на принципа на личната наказателна 
отговорност, тъй като се засягат единствено 
интересите на извършителя.
Сходни са и вижданията, изразени от На­
ционалната следствена служба. По отношение 
на чл. 280, ал. 5 НК се посочва, че е необхо­
димо прецизиране на наказанието „глоба“, но 
подобна редакция следва да бъде извършена 
по законодателен път и не предполага проти­
воконституционност. Относно чл. 343, ал. 5 и 
чл. 343б, ал. 5 НК се приема, че разпоредбите 
са целесъобразни и оправдани, като се включва 
анализ на различни законодателства, предвиж­
дащи подобни мерки.
Държавна агенция „Безопасност на движе­
нието по пътищата“ излага позиция единствено 
относно транспортните престъпления, като 
приема, че в тази си част искането е неосно­
вателно. Твърди, че законодателните мерки 
са пропорционални, тъй като представляват 
съразмерен способ за ограничаване на правото 
на собственост с оглед на защитата на по-вис­ша