Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 11

БРОЙ  1	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
който вече е пуснат на пазара, по начин, който 
може да повлияе спазването на приложимите 
изисквания на Регламент (ЕО) № 1223/2009.
42. „Рядко заболяване“ е заболяване, което 
е с разпространение не повече от 5 на 10 000 
души от населението на Европейския съюз.“ 
§ 11. В допълнителните разпоредби се 
създава § 1б: 
„§ 1б. С този закон се осигурява прила-
гането на Регламент (EО) № 1223/2009 г. на 
Европейския парламент и на Съвета относно 
козметичните продукти.“ 
§ 12. В допълнителните разпоредби се 
създава § 1в:
„§ 1в. С този закон се въвеждат изисквани-
ята на Директива 2011/24/ЕС на Европейския 
парламент и на Съвета от 9 март 2011 г. за 
упражняване на правата на пациентите при 
трансгранично здравно обслужване (ОВ, L 
88/45 от 4 април 2011 г.).“
Преходни и заключителни разпоредби
§ 13. Издадените по досегашния ред до 
влизането в сила на този закон здравни сер-
тификати за износ на продукти и стоки със 
значение за здравето на човека са валидни 
до посочения в тях срок.
§ 14. Заявленията за издаване на здравни 
сертификати за износ на продукти и стоки със 
значение за здравето на човека, подадени до 
влизането в сила на този закон, се разглеж-
дат по досегашния ред, като за заявленията 
за издаване на здравен сертификат за износ 
на козметични продукти се предоставят и 
данните по чл. 37, ал. 2, т. 4.
§ 15. В Закона за здравното осигуряване 
(обн., ДВ, бр. 70 от 1998 г.; изм., бр. 93 и 153 
от 1998 г., бр. 62, 65, 67, 69, 110 и 113 от 1999 г., 
бр. 1 и 64 от 2000 г., бр. 41 от 2001 г., бр. 1, 
54, 74, 107, 112, 119 и 120 от 2002 г., бр. 8, 50, 
107 и 114 от 2003 г., бр. 28, 38, 49, 70, 85 и 111 
от 2004 г., бр. 39, 45, 76, 99, 102, 103 и 105 от 
2005 г., бр. 17, 18, 30, 33, 34, 59, 80, 95 и 105 
от 2006 г., бр. 11 от 2007 г.; Решение № 3 на 
Конституционния съд от 2007 г. – бр. 26 от 
2007 г.; изм., бр. 31, 46, 53, 59, 97, 100 и 113 
от 2007 г., бр. 37, 71 и 110 от 2008 г., бр. 35, 
41, 42, 93, 99 и 101 от 2009 г., бр. 19, 26, 43, 
49, 58, 59, 62, 96, 97, 98 и 100 от 2010 г., бр. 9, 
60, 99 и 100 от 2011 г., бр. 38, 60, 94, 101 и 102 
от 2012 г. и бр. 4, 15, 20, 23 и 106 от 2013 г.) 
се правят следните изменения и допълнения: 
1. В чл. 35 се създава т. 8:
„8. на трансгранично здравно обслужване 
по реда на глава втора, раздел ХІІ.“
2. Член 36 се отменя.
3. В чл. 78 т. 3 се отменя.
4. В глава втора се създава раздел ХІІ 
„Трансгранично здравно обслужване“ с 
чл. 80д – чл. 80з:
„Раздел XІІ
Трансгранично здравно обслужване
Чл. 80д. (1) Здравноосигурените лица имат 
право на достъп до безопасно и високока-
чествено трансгранично здравно обслужване 
независимо от начина на неговата организация, 
предоставяне и финансиране.
(2) Трансграничното здравно обслужване 
е здравно обслужване, предоставено или 
предписано в държава – членка на Европей-
ския съюз, различна от държавата членка по 
осигуряване.
(3) Лицата по ал. 1 могат да упражнят пра-
вото си на трансгранично здравно обслужване, 
когато здравното обслужване е включено в 
пакета здравни дейности, финансирани от 
бюджета на НЗОК или от бюджета на Ми-
нистерството на здравеопазването. 
(4) Правото на трансграничното здравно 
обслужване не включва:
1. предоставянето на органи с цел транс-
плантация и достъпа до такива органи;
2. дългосрочните грижи за пациенти с хро-
нични физически или психически увреждания, 
които включват услуги, чиято цел е оказване 
на подкрепа и съдействие при извършването 
на рутинни, ежедневни задачи за продължи-
телен период от време;
3. дейностите по национални и общински 
имунизационни програми;
4. случаите, в които се прилагат механизми-
те за координация на системите за социална 
сигурност или действащи двустранни спогодби 
с други държави членки, включващи в обхвата 
си здравно осигуряване.
Чл. 80е. (1) При упражняване правото си на 
трансгранично здравно обслужване задължи-
телно здравноосигурените лица заплащат на 
лечебното заведение в държавата членка по 
местолечение стойността на предоставеното 
им здравно обслужване.
(2) Лицата по ал. 1 имат право да им бъдат 
възстановени разходите за предоставеното 
им здравно обслужване в държавата членка 
по местолечение до размера на разходите, 
които НЗОК или Министерството на здраве-
опазването заплащат за съответното здравно 
обслужване в Република България, но не 
повече от действително направените разходи.
(3) Правото за възстановяване на разходите 
по ал. 2 не се отнася за здравно обслужване, 
предоставено на задължително здравноосигу-
рени лица в Република България от лечебни 
заведения, установени на нейна територия, 
които не са сключили договори за оказване на 
медицинска помощ с НЗОК и не се финансират 
или субсидират със средства от бюджета на 
Министерството на здравеопазването.
(4) Условията и редът за упражняване 
правото на трансгранично здравно обслуж-
ване се определят с наредба на министъра на 
здравеопазването.