Държавен вестник, бр. 1, 2008 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  1
тивните органи. Такова право на защита в слу-
чая държавата в лицето на законодателя е оси-
гурила. С разпоредбите на чл. 244, 250 и 254 ГПК
е дадена възможност, макар и с прехвърляне на
тежестта на доказване, по съдебен ред да бъде
упражнено това право съответно чрез обжалва-
не на определението за издаване на изпълните-
лен лист или с възражение по образуваното
изпълнително производство, или по исков ред
с отрицателен установителен иск. Ето защо
релевираното противоречие на атакуваните
законови разпоредби с посочения текст на Кон-
ституцията, както вече се посочи, съдът нами-
ра за неоснователно.
По отношение на твърдяното противоречие
на чл. 107 и чл. 184 ЗЕ с чл. 19, ал. 2 от
Конституцията
При произнасянето по този въпрос не се
получи необходимото конституционно мнозин-
ство (чл. 151, ал. 1 от Конституцията) за форму-
лирането на общи мотиви към решението по
него. Това обстоятелство има за последица от-
върляне на искането за установяване на твър-
дяната противоконституционност и съответно
нейното прогласяване.
Основните съображения на двете групи съ-
дии, които са изразили становища съответно за
уважаване или за отхвърлянето на искането за
установяване на твърдяното от искателя проти-
воречие с чл. 19, ал. 2 от Конституцията, са в общи
линии същите, но и съответно доразвити, с тези,
които са били изразени от тях в Решение № 4 от
2007 г. по к.д. № 10 от 2006 г., с което е било
отхвърлено искане за установяване на противо-
конституционност на чл. 154 ЗЕ, а именно:
Съдиите Васил Гоцев, Людмил Нейков, Вла-
дислав Славов, Евгени Танчев, Пламен Киров
и Красен Стойчев приемат следното:
С тези законови разпоредби е дадена възмож-
ност на редица предприятия да събират взема-
нията си за доставена или пренесена електри-
ческа енергия и природен газ, както и за оказва-
ните от тях услуги по този закон от неизправни
длъжници по реда на чл. 237, буква “к” от ГПК
на основание извлечение от сметка. Това несъ-
дебно изпълнително основание, въз основа на
което по силата на закона се издава изпълните-
лен лист, несъмнено създава привилегия на кре-
дитора, като му позволява да пристъпи към при-
нудително изпълнение без воденето на исков
процес. По този начин се създава неравностойно
положение между длъжници и кредитори.
Конституционният съд неотклонно е утвърж-
давал в своята практика заложените в чл. 19, ал. 2
от Конституцията принципи за свободна стопанс-
ка инициатива на участниците в стопанския жи-
вот и за гарантирането на еднакви правни условия
за стопанска дейност. Същевременно съдът е под-
чертавал, че тези принципи нямат абсолютен ха-
рактер и че могат да бъдат ограничени с оглед
защитата на други конституционни ценности, как-
то и при наличие на съображения за обществено
значими и приоритетни цели (така Решение № 5
от 2002 г. по к.д. № 5 от 2002 г., Решение № 6 от
1997 г. по к.д. № 32 от 1996 г., Решение № 3 от 2006 г.
по к.д. № 4 от 2006 г. и др.). Създаването и гаран-
тирането на еднакви правни условия по смисъла
на чл. 19, ал. 2 от Конституцията има предвид прав-
но, а не икономическо равенство. В конкретния
случай атакуваните законови текстове създават
правно неравенство, като привилегироват посоче-
ните предприятия—кредитори, да събират взема-
нията си по облекчен начин. Съображенията, че
по този начин се гарантира стабилност, сигур-
ност и непрекъсваемост в дейността по осигуря-
ване електроснабдяването и газоснабдяването
имат икономически характер, но не дават осно-
вание за законодателно изключение от консти-
туционния принцип за създаване и гарантиране
на еднакви правни условия за стопанска дейност.
Наред с това те не държат сметка за конституци-
онното изискване, прогласено с чл. 19, ал. 2 за
защита на потребителя от закона. Тази консти-
туционна повеля задължава законодателя при
приемането на съответното нормативно реше-
ние, което засяга потребителите, да съобразява
този императив. Той не може да бъде елимини-
ран или пренебрегнат за сметка на други съобра-
жения, като икономическа целесъобразност, об-
ществена потребност и др. По този начин въпро-
сът за защитата на потребителя придобива соб-
ствен смисъл и значение и за него винаги  трябва
да се държи сметка при вземането на съответно-
то законодателно решение, регламентиращо
условията за осъществяване на дадена стопанс-
ка дейност, което засяга и правата, и интересите
на потребителите. Ето защо, когато със закон се
придава на даден акт качеството на несъдебно
изпълнително основание, което е част от прав-
ните условия за осъществяване на стопанска
дейност, той трябва да е съобразен  с изискване-
то на чл. 19, ал. 2 от Конституцията да защитава
потребителя, след като създадената правна уред-
ба се отнася до него.
В регламентацията на чл. 107 и 184 ЗЕ е пре-
небрегнато това конституционно изискване. Не
е взет предвид интересът на потребителя, полз-
ващ услугата, заплащането на която е предвиде-
но да става по реда на чл. 237, буква “к” ГПК въз
основа на извлечение от сметка. По-конкретно
не е съобразено, че съгласно Конституцията е
било необходимо да се предвиди адекватен ме-
ханизъм за защита на потребителите, след като
техните интереси са били засегнати. За това, че
тези интереси са действително засегнати, е дос-
татъчно да се посочи, че реализирането на пра-
вото на двете групи дружества за принудително
събиране на начислените суми без доказване на
претенциите по исков ред прехвърля върху пот-
ребителите тежестта на доказване (чл. 254 ГПК),
финансовата тежест и риска при водене на съ-
дебните процеси за установяване недължимост-
та на начислените суми. И още съгласно чл. 250
ГПК при оспорване на начисленията потреби-
телят трябва да представи надлежно обезпеча-
ване за претенциите на кредитора по реда на
чл. 180 и 181 от Закона за задълженията и дого-
ворите за спиране на производството по прину-
дителното изпълнение върху имуществото му.