Държавен вестник, бр. 44, 2010 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  44
както се твърди от вносителите на искането, с 
което се нарушава правото им по чл. 52, ал. 1 
от Конституцията, а обратно – цели съобразя-
ване в по-голяма степен с тези нужди. С тази 
цел тя предвижда отклонението от правилото 
на чл. 59, ал. 10 ЗЗО, за да позволи повече 
лечебни заведения за болнична помощ да 
сключат договори със здравната каса, като 
бъдат използвани при условията на външно 
съвместителство дефицитни специалисти.
Разпоредбата на чл. 59, ал. 12 ЗЗО въвежда 
изисквания за притежаване на специфична ква-
лификация от специалистите по изброително 
посочените в нея медицински специалности 
като условие за сключване на допълнителен 
трудов договор с тях за упражняване на дей-
ност по тези специалности. Както се изтъкна 
по-горе, тези изисквания са мотивирани от 
обстоятелството, че медицинската дейност е 
правно регулирана дейност поради това, че 
изпълнението є е свързано с рискове за здра-
вето и живота на гражданите. В изпълнение на 
задължението на държавата по чл. 52, ал. 3 от 
Конституцията това налага необходимостта от 
осигуряване на качествена медицинска помощ 
чрез въвеждане на такива изисквания относно 
медицинския персонал на лечебното заведение 
за болнична помощ.
Аргументът на вносителите на искането, 
че по този начин се ограничава достъпът до 
медицинска помощ, е неприемлив, защото 
противопоставя достъпността и качеството на 
медицинското обслужване, като на практика 
свързва първата с повсеместно еднакво нискока-
чествено равнище на предлаганите медицински 
услуги. Идеята на оспорения текст на ЗЗО е 
много различна, тъй като изразява съгласуване 
на конституционните принципи на чл. 52, ал. 1 
и 3 от Конституцията. Това означава, от една 
страна, че качественото здравеопазване трябва 
да бъде достъпно с оглед пакета от здравни 
услуги, финансирани от НЗОК, и свободния 
избор на изпълнител от осигурените, а от 
друга, че достъпното медицинско обслужване 
за лицата, нуждаещи се от лечение, трябва да 
бъде качествено с оглед изпълнението на зако-
новите критерии за квалификация на персонала 
на лечебното заведение за болнична помощ. 
Последното в случая е основанието такова 
лечебно заведение съгласно чл. 59, ал. 12 ЗЗО 
да сключи договор със здравната каса, за да 
може да предоставя медицински услуги на 
осигурените лица от системата на здравното 
осигуряване.
С оглед изложеното искането на вносителите 
за обявяване противоконституционността на 
разпоредбата на чл. 59, ал. 12 ЗЗО, създадена с 
§ 38, т. 3 ЗИДЗЗО, като неоснователно следва 
да се отхвърли.
3. По искането за обявяване противокон-
ституционността на чл. 59в ЗЗО, създаден с 
§ 39 ЗИДЗЗО.
Оспорената от вносителите на искането 
разпоредба въвежда следните критерии за 
осигуряване на достъпност и качество на ме-
дицинската помощ:
„1. обезпеченост на лечебното заведение по 
чл. 9 от Закона за лечебните заведения с меди-
цински специалисти на основен трудов договор;
2. наличие на нормативно определената и 
технически изправна медицинска апаратура и 
техника на територията на съответното лечебно 
заведение;
3. осигуряване от лечебното заведение по 
чл. 9 от Закона за лечебните заведения на не-
прекъснато 24-часово изпълнение на медицинска 
помощ при спешни състояния;
4. предоставяне на медицинска помощ в съ-
ответствие с утвърдените медицински стандарти 
и Правила за добра медицинска практика.“
Оспорената разпоредба е свързана с тази на 
чл. 59б, ал. 1 ЗЗО, която предвижда сключване 
на договор от директора на РЗОК с изпълните-
лите, които отговарят на условията по чл. 55, 
ал. 2, т. 1 ЗЗО и на критериите за осигуряване 
на достъпност и качество на медицинската по-
мощ по чл. 59в. Условията по чл. 55, ал. 2, т. 1 
ЗЗО представляват специалните изисквания, на 
които трябва да отговарят изпълнителите на 
медицинска помощ, предвидени с Националния 
рамков договор, и заедно с изпълнение от тях и 
на критериите по чл. 59в ЗЗО, е основание да 
се включат в системата на здравното осигуря-
ване, като договарят с териториални поделения 
на НЗОК – РЗОК.
3.1. Въвеждането на критерии, на които 
трябва да отговарят лечебните заведения за 
болнична помощ, за да се включат в здрав-
ноосигурителната система, е въпрос на упра-
вленска концепция и законодателна целесъо-
бразност, които са извън обхвата на контрола 
за конституционосъобразност. Разпоредбата на 
чл. 52, ал. 1 от Конституцията предвижда, че 
по конституционна делегация редът и условията 
за реализацията на правото на гражданите на 
здравно осигуряване се определят със закон. 
Това означава, че държавата, като възприема 
задължително здравно осигуряване, законо-
дателно регулира предоставяните по този ред 
медицински услуги, като въвежда определени 
изисквания за тяхното качество. То се основава 
на медицинските стандарти, утвърдени по реда 
на чл. 6, ал. 1 от Закона за лечебните заведения 
и Правилата за добра медицинска практика, 
приети и утвърдени по реда на чл. 5, т. 4 от 
Закона за съсловните организации на лекарите 
и лекарите по дентална медицина – чл. 80 от 
Закона за здравето (ЗЗ), което представлява и 
критерий за достъпност и качество на медицин-
ската помощ по смисъла на чл. 59в, т. 4 ЗЗО. По 
този начин държавата изпълнява задълженията 
си по чл. 52, ал. 3 и 5 от Конституцията да за-
криля здравето на гражданите и да контролира 
всички здравни заведения, без това да означава,