Държавен вестник, бр. 50, 2025 г., стр. 34

СТР.  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  50
на административното нарушение по чл. 177, 
ал. 1, т. 2 от Закона за административните 
нарушения и наказания“ (ЗАНН), тъй като в 
„такива случаи административнонаказващият 
орган прекратява производството на основание 
чл. 59, ал. 1, т. 9 ЗАНН“.
За изпълняващия функциите на главен 
прокурор волята на законодателя е ясна – да 
приравни „случаите, при наложено адми­
нистративно наказание (лишаване от право 
да управлява моторно превозно средство) с 
тези, на които са наложени принудителни 
административни мерки, имащи характер 
на изпълнително-разпоредителна дейност“. 
Намира разпоредбата за „легитимен отговор 
за деяния, които са с повишена степен на 
обществена опасност“, който отговор съот­
ветства „в достатъчна степен на критериите 
за съразмерност на ограничението спрямо за­
сегнатите от визираните престъпления права“. 
Разпоредбата „не нарушава конституционния 
принцип за създаване на ясно, еднозначно и 
непротиворечиво законодателство“, поради 
което не е противоконституционна.
Висшият адвокатски съвет изтъква, че с 
искането „на практика“ се предлага Консти­
туционният съд „да встъпи в правомощията 
на позитивен законодател“, което е „несъв­
местимо с основополагащия принцип на 
разделението на властите в правова държава 
с демократично управление“. Счита, че „зако­
нодателната воля, въплътена в чл. 343в, ал. 3 
НК, е изразена съвсем ясно, категорично и 
недвусмислено“, поради което позоваването 
на чл. 46 ЗНА е неоснователно и „не се е 
налагало допълнително да се прибягва към 
другите способи за тълкуване“. Посочва, че 
принудителните мерки „са насочени към 
осигуряване на безопасността на движението 
по пътищата и преустановяване на адми­
нистративните нарушения“, като на „засег­
натите лица е осигурен достъп до съдебен 
контрол на съответните ограничителни за­
поведи“. Намира, че вносителят на искането 
„неоправдано смесва деянието по чл. 343в, 
ал. 3 НК, което от обективна страна се изразява 
в управление на моторно превозно средство, 
с предхождащото във времето фактическо 
проявление на причината за налагане на при­
нудителна мярка по чл. 171, ал. 1, т. 1 ЗДвП, 
която сама по себе си може да бъде отменена 
по съдебен ред с последваща възможност за 
обезщетяване на засегнатите лица по реда 
на Закона за отговорността на държавата и 
общините за вреди“. Сочи, че „санкцията по 
чл. 343в, ал. 3 НК“ може „да бъде твърде лесно 
и безусловно определена, защото разпоредбата 
недвусмислено препраща към чл. 343в, ал. 1 
НК“. Изтъква, че „широката дискреционна 
власт във всеки конкретен случай“ позволява 
на сезиращия съд да постанови наказание, 
„което да съответства на справедливостта 
като конституционен принцип“. Определя 
като неубедително „твърдението на вносителя 
на искането, че чл. 343в, ал. 3 НК нарушава 
принципа на равенство пред закона“.
Според Националната следствена служба 
„налагане на наказателна санкция в хипоте­
зата на чл. 343в, ал. 3 НК се явява адекват­
на и обоснована реакция на законодателя 
с оглед предотвратяване и прекратяване на 
правонарушенията, извършвани от такива 
водачи“ на моторни превозни средства. По­
сочва данни от криминологично изследване, 
според което „за периода 2010 – 2021 г. нака­
заните престъпления по чл. 343в, ал. 1“ НК 
са „с дял от 3,3 % в структурата на чл. 343в 
НК“, а за периода 2016 – 2021 г. „наказаните 
престъпления по чл. 343в, ал. 3“ НК „са с дял 
от 13 % в структурата на наказаните престъп­
ления по чл. 343в“ НК. Тези данни счита за 
обосноваващи „правилния подход на законо­
дателя при въвеждането“ на разпоредбата на 
чл. 343в, ал. 3 НК.
Конституционният съд, като обсъди твър­
денията и доводите в искането, представените 
по делото становища и правно мнение, както 
и относимата правна уредба, за да се произ­
несе, взе предвид следното:
Разпоредбата на чл. 343в, ал. 3 НК е приета 
от 43-тото Народно събрание на 15.11.2016 г. 
като част от Закона за изменение и допълне­
ние на Наказателния кодекс, обн., ДВ, бр. 95 
от 2016 г.
Проектът на Закона за изменение и допълне­
ние на Наказателния кодекс е внесен от група 
народни представители и предвижда измене­
ния в чл. 325, ал. 3, чл. 343, ал. 2, чл. 344б, 
ал. 5 и чл. 345, ал. 1 и 2, но в него оспорената 
разпоредба не е включена. В мотивите на 
вносителите на проектозакона е посочено, че 
„се предлагат нови състави на престъпления, 
насочени към водачите на моторни превозни 
средства (МПС), извършващи нарушения на 
правилата за движение по пътищата, които 
са животозастрашаващи“.
Между първо и второ гласуване на законо­
проекта народни представители правят пред­
ложение за изменение на чл. 343в, ал. 1 НК, 
като след думите „моторно превозно средство“ 
се добавя текстът: „в срока на изтърпяване 
на принудителната административна мярка 
за временно отнемане на свидетелството за 
управление на моторно превозно средство, 
или“. Мотивите на вносителите са: „Предви­
дената наказателна отговорност за особено 
недобросъвестни водачи, които въпреки нало­
женото им наказание за лишаване от право да 
управляват МПС за определен срок, в срока 
на изтърпяване на наказанието го нарушават, 
следва да обхване и практически идентичните 
случаи на лишаване от правоспособност чрез