Държавен вестник, бр. 10, 2003 г., стр. 39

Б Р О Й  10
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  39
4.3.1. Пробата за изпитване, стоманената тръба и
зарядът на възпламенителя трябва да се кондициони-
рат до температура от 20 (+/—5) °С. За две детонацион-
ни изпитвания са необходими 16 до 18 kg от пробата за
изпитание.
4.3.2. Тръбата се поставя изправена, като квадрат-
ната дънна плоча почива на твърда плоска повърх-
ност, за предпочитане бетон. Тръбата се запълва до около
1/3 от височината си с проба и пет пъти се пуска вер-
тикално от 10 сm върху пода, за да се уплътнят части-
ците или гранулите колкото може по-плътно в тръба-
та. За да се ускори уплътняването, тръбата се подлага
и на вибриране чрез удряне на страничните стени с чук
750 до 1000 g между отделните пускания—общо 10 пъти.
Този метод на запълване се повтаря с още едно завър-
тане на пробата. Накрая трябва да се направи допъл-
нително прибавяне, така че след уплътняване чрез пов-
дигане и изпускане на пробата 10 пъти и общо 20 рит-
мични удара с чук зарядът да запълни тръбата на раз-
стояние 70 сm от отвора.
Височината на запълване с проба трябва да се регу-
лира в стоманената тръба така, че зарядът на възпла-
менителя (4.1.1 или 4.1.2), който ще бъде вкаран по-
късно, да бъде в непосредствен контакт с пробата по
цялата є повърхност.
4.3.3. Вкарва се зарядът на възпламенителя в тръ-
бата така, че да бъде в допир с пробата. Горната повър-
хност на дървения диск трябва да бъде на 6 mm под края
на тръбата. Осигурява се сигурен плътен контакт меж-
ду експлозива и пробата чрез добавяне или отстранява-
не на малко количество от пробата. Както е показано
на фигури 1 и 2, през отворите близо до отворения край
на тръбата трябва да се вкарат шплентове и техните
краища да се разтворят върху тръбата.
4.4. Поставяне на стоманената тръба и оловните
цилиндри.
4.4.1. Основите на оловните цилиндри (3.6) се номе-
рират от 1 до 6. Правят се 6 белега (знака) на 150 mm от
централната линия на стоманения блок (3.7), лежащ
върху хоризонтална основа (база), като първият знак е
най-малко на 75 mm от края на блока. Върху всеки знак
се поставя изправен оловен блок, като основата на все-
ки цилиндър е центрирана върху нейния знак.
4.4.2. Стоманената тръба, подготвена съгласно 4.3,
се поставя хоризонтално върху оловните цилиндри
така, че оста на тръбата да бъде успоредна на цент-
ралната линия на стоманения блок, като завареният
край на тръбата продължава (се издава) на 50 mm
след оловен цилиндър № 6. За да се предотврати пре-
търкалянето на тръбата, се вкарват малки дървени
клинчета между върховете на оловните цилиндри и
стената на тръбата (по един от всяка страна) или се
поставя дървена кръстачка между тръбата и стома-
нения блок.
Забележка. Трябва да се провери дали тръбата се е
допряла до всичките 6 оловни цилиндъра; леко изкривя-
ване на повърхността на тръбата може да бъде компен-
сирано чрез завъртяване на тръбата около нейната над-
лъжна ос; ако някой от оловните цилиндри е твърде ви-
сок (100 mm), той се почуква внимателно с чук, докато
достигне изискваната височина.
4.5. Подготовка за детонация
4.5.1. Апаратурата съгласно 4.4 се поставя в бункер
или в подходящо подготвено подземно място (укритие)
(например мина или тунел). Трябва да се гарантира, че
температурата на стоманената тръба се поддържа при
20 (+/—5) °С преди детонацията.
Забележка. Ако няма подобни места за възпламеня-
ване, работата може, при необходимост, да се извърши в
циментова шахта, покрита отгоре с дървени греди. Дето-
нацията може да причини изхвърляне на стоманени фраг-
менти с висока кинетична енергия, следователно въз-
пламеняването трябва да се провежда на подходящо раз-
стояние от жилища и улични магистрали.
4.5.2. Ако се използва заряд на възпламенител със
седемточково иницииране, трябва да се гарантира, че
детонационните шнурове са изпънати, както е дадено в
забележката към 4.1.1.4, и са подредени, доколкото е
възможно, по-хоризонтално.
4.5.3. Накрая се отстранява дървената пръчка и се
заменя с детонатора. Тя не се възпламенява, докато
зоната за безопасност не е евакуирана и персоналът за
изпитването не се е прикрил.
4.5.4. Експлозивът се детонира.
4.6. Оставя се достатъчно време димовете (газооб-
разни и понякога отровни разпадни продукти като нит-
розни газове) да се разсеят, след това се събират олов-
ните цилиндри и се измерва височината им с шублер с
нониус.
За всеки от маркираните оловни цилиндри се запис-
ва степента на сплескване (свиване), изразена като
процент от първоначалната височина от 100 mm. Ако
цилиндрите са смачкани (сплеснати) наклонено, се за-
писват най-високата и най-ниската стойност и се изчис-
лява средноаритметичната стойност.
4.7. Ако е необходимо, може да се използва проба за
непрекъснато измерване на скоростта; пробата трябва
да се вкара по дължината на оста на тръбата или по
дължината на нейната странична стена.
4.8. За всяка проба трябва да се проведат по две
детонационни изпитвания.
5. Протокол от изпитването.
В отчета за изпитването за всяко детонационно из-
питване трябва да бъдат дадени стойностите на следни-
те параметри:
—фактически измерените стойности за външния
диаметър на стоманената тръба и за дебелината на
стената;
—твърдостта на стоманената тръба по Бринел;
—температурите на тръбата и на пробата малко
преди възпламеняването;
—плътност (kg/ m3) на пробата в стоманената тръба;
—височината на всеки оловен цилиндър след въз-
пламеняване, отбелязвайки номера на съответния ци-
линдър;
—използвания метод на иницииране на заряда на
възпламенителя.
5.1. Оценка на резултатите от изпитванията
Ако при всяко възпламеняване сплескването поне
на един оловен цилиндър не надминава 5 %, изпитване-
то трябва да се счита за завършено и пробата съответ-
ства на изискванията.