Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 9

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
Разпоредбата на чл. 132, ал. 2, т. 2 АПК, 
освен че изрично урежда в първата си част 
компетентността на ВАС да разглежда като 
първа инстанция жалби срещу актовете на 
Министерския съвет, министър-председателя и 
министрите, издадени при упражняване на кон-
ституционните им правомощия по ръководство 
и осъществяване на държавното управление, 
съдържа и две изключения от подсъдността 
на ВАС. Двете части на нормата са отделени 
една от друга с точка и запетая, което ясно 
сочи на волята на законодателя да уреди слу-
чаите, при които административните актове, 
издадени от същите тези органи, се оспорват 
пред административните съдилища. Налице 
са две хипотези: 1. в случаите, предвидени в 
закон; и 2. в случаите, когато централните 
органи на изпълнителната власт са делегирали 
правомощията си на съответните длъжностни 
лица. Законодателят е следвал логиката в една 
норма да съчетае две родови подсъдности: на 
ВАС и на административните съдилища, като 
последните са компетентни да разглеждат като 
първа инстанция оспорвания на актове на 
Министерски съвет, на министър-председателя 
и на министрите в посочените две хипотези. 
С израза „в случаите, предвидени в закон“ 
критерият за изключване от компетентността 
на ВАС на тази категория оспорени актове е 
функцията, която изпълнява органът – само 
когато актът е издаден от него извън случа-
ите на упражняване на конституционните му 
правомощия по ръководство и осъществяване 
на държавното управление. 
Независимо, че разпоредбата на чл. 132, 
ал. 2, т. 2 АПК непрецизно съчетава в себе 
си две подсъдности – на ВАС и на админи-
стративните съдилища, като цяло тя е ясно 
формулирана и не би следвало да се прилага 
противоречиво както от правоприлагащите 
органи, така и от оспорващите тези актове 
правни субекти.
Не е основателно твърдението на президен-
та, че тази разпоредба противоречи на чл. 125, 
ал. 2 от Конституцията, доколкото позволява 
със закон да се предвидят случаи, при които 
актове на висшите органи на изпълнителната 
власт ще се обжалват пред административ-
ните съдилища. Такъв извод не следва от 
задължителното тълкуване на тази норма, 
дадено от Конституционния съд с Решение 
№ 8 от 2018 г. по к. д. № 13/2017 г. Съдът е 
приел, че „извън задължителния обхват на 
тълкуваната конституционна норма, който 
включва актовете, издавани при упражнява-
не на конституционно установени властови 
правомощия, законодателят има правото да 
определи друга подсъдност за възникнали 
правни спорове“.
С оглед изложеното Конституционният съд 
не намира атакуваната част от разпоредбата 
на чл. 132, ал. 2, т. 2 АПК да противоречи на 
чл. 4, ал. 1 и чл. 125, ал. 2 от Конституцията. 
2. Относно промяната на правилата за 
местна подсъдност на определени видове ад-
министративни дела – чл. 133, ал. 1 и 2 АПК 
В искането на президента се твърди, че 
новата местна подсъдност не дава достатъч-
но гаранции за по-лесен, по-бърз и по-евтин 
достъп до правосъдие. Вносителят излага, че 
законодателната целесъобразност при опре-
деляне на местната подсъдност е ограничена 
от характера на конституционното право 
на защита, което изисква законодателят да 
предвиди решения, гарантиращи улеснен 
достъп до правосъдие. Според президента в 
случая не само не е осигурено пълноценното 
упражняване на правото на защита, но и не 
е съобразена законовата възможност насто-
ящият адрес да се различава от постоянния. 
В искането се заключва, че така направената 
с чл. 133, ал. 1 и 2 АПК промяна създава не­
пропорционални затруднения при търсенето 
на съдебна защита, отклонява се от принципа 
на правовата държава и от правото на защита 
и не съответства на чл. 4, ал. 1 и чл. 56 от 
Конституцията.
Постъпилите по делото становища и правни 
мнения относно промяната на правилата на 
местната подсъдност се разделят на две групи.
Първата група, която включва становищата 
на Висшия адвокатски съвет и Агенцията за 
социално подпомагане, споделят и допълват 
доводите в искането, което намират за ос-
нователно.
Втората група становища, която включва 
тези на Народното събрание, министъра на 
правосъдието, министъра на околната среда 
и водите, Върховния административен съд, 
главния прокурор, Асоциацията на българ-
ските административни съдии, Сдружението 
на администрацията в органите на съдебната 
власт и проф. д-р Дончо Хрусанов, намират 
искането за неоснователно.
В останалите постъпили по делото стано-
вища и правни мнения не е изразена позиция 
относно промяната на правилата на местната 
подсъдност.
Конституционният съд констатира след-
ното:
Чрез правилата за местна подсъдност за-
конодателят разпределя между еднаквите по 
степен административни съдилища родово 
подсъдните им първоинстанционни дела. В 
компетентността на законодателя е да посочи 
критерия, въз основа на който се определя 
връзката на делото с териториалния район на 
съответния съд (Решение № 10 от 2011 г. по 
к. д. № 6/2011 г.; Решение № 6 от 2018 г. по 
к. д. № 10/2017 г.). С изменението на чл. 133, 
ал. 1 АПК, уреждащ местната подсъдност