Държавен вестник, бр. 78, 2000 г., стр. 42

С Т Р .  42
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  78
“В и К” и собственика на водоснабдения имот. С
договора, предложен от експлоатационното
предприятие по образец за всеки вид водоснаб-
дяван имот, се препраща към правата и задъл-
женията на договарящите страни, както са по-
сочени в наредбата. Допуска се в него да се
включват и допълнителни условия, свързани с
ползването на В и К системите, ако не проти-
воречат на наредбата.
Според чл. 26, ал. 3 от наредбата водопо-
даването се прекратява при повторно неоси-
гуряване на достъп на длъжностни лица за от-
читане показанията на водомера от страна на
собственика на водоснабдявания имот. Спи-
ране на подаването и отвеждането на води
може да се извършат и при повторно недопус-
кане от абонатите на упълномощените длъж-
ностни лица за преглед на водопроводните и
канализационните инсталации, за отчитане
показанията на водомерите, за проверка на
състоянието на пломбите и за изпълнението
на други видове дейности по предписание,
както и при незаплащане на дължимите суми
в установените срокове (чл. 32, ал. 2, т. 4 и 8
от наредбата). Необходимо според норматив-
ния акт условие за осигуряване на водоснаб-
дяването е абонатите да поемат договорно
задължение да осигуряват на длъжностните
лица свободен достъп до водоснабдяваните
имоти и в случаите, когато се налага прекъс-
ване на водоснабдяването (чл. 34, ал. 1, т. 3 от
Наредба № 9), при което, ако препятства дос-
тъпа, абонатът понася и предвидените в дого-
вора неустойки и санкции.
Съдът не споделя разбирането на жалбо-
подателя, че с възприемането на такова нор-
мативно разрешение се налагали принудител-
ни административни мерки, които не били
предвидени в закон или указ (чл. 23 ЗАНН).
Административната принуда обезпечава раз-
витието на правоотношения в областта на из-
пълнително-разпоредителната дейност и про-
изтича от индивидуален акт на администра-
тивен орган. Отношенията между експлоата-
ционните предприятия и техните абонати сто-
ят на основата на гражданското право, тъй
като фактически са отношения между равно-
поставени субекти. Възможността едната стра-
на да преустанови изпълнението на свои за-
дължения в случай на неизпълнение от друга-
та страна, както и обвързаността на тази стра-
на да даде необходимото съдействие за пости-
гане на договора, се урежда от гражданския
закон като едно от проявленията на облига-
ционната връзка (чл. 90 ЗЗД).
Доколкото се говори за принуда, тя не е
административна, а правна принуда. От стра-
на на орган на изпълнителната власт е било
въведено нормативно регулиране на отноше-
ния между равнопоставени субекти, посредс-
твом което те стават част от реда на държав-
но управление. Така държавата се вмесва в
гражданскоправни по своя характер отноше-
ния, които иначе се уреждат при съгласуване
на волята на двете страни. Затова оспорените
текстове на наредбата не съответстват на чл. 9
от Закона за задълженията и договорите, спо-
ред който страните могат свободно да опре-
делят съдържанието на договора, доколкото
то не противоречи на повелителни норми на
закона и на добрите нрави. При положение,
че задълженията на потребителя на услугата
произтичат пряко от нормативен акт, той не
може да влияе върху съдържанието на дого-
вора, предложен от експлоатационното пред-
приятие. Така отношенията между страните
само формално се основават на договор, а в
действителност са изцяло формирани от пред-
писанията на правните норми. В тази връзка
не би могла да се прояви и съпоставката меж-
ду вписани уговорки и уговорки в общите ус-
ловия, уредена с разпоредбата на чл. 16, ал. 2
ЗЗД, на която се позовава жалбоподателят.
Показателен за същия неравноправен под-
ход е и § 7, ал. 3 от заключителните разпоредби
на наредбата (погрешно посочен в жалбата като
§ 7, ал. 2). В него се предвижда, че несключва-
нето на договор за водоснабдяване в срока по
ал. 1 е основание за прекратяване на водоснаб-
дяването. При положение, че експлоатацион-
ните предприятия “В и К” имат монополно
положение, сключването на договора, възпро-
извеждащ всички задължителни нормативни
клаузи, сред които отсъстват такива за отго-
ворността на изпълнителя, се явява условие за
ползването на услугата. По този начин разпо-
редбата на § 7, ал. 3 изключва произтичащото
от закон право на потребителя да влияе при
установяване на облигационната връзка. Как-
то жалбоподателят поддържа, потребителите
се явяват обвързани да изпълнят вменените им
задължения, дори експлоатационното предпри-
ятие да не изпълни своите. По този начин се
налагат неравноправни договорни отношения,
с което се нарушава забраната на чл. 34, ал. 3 от
Закона за защита на конкуренцията за ползва-
нето на принуда или други противоправни спо-
соби за въздействие спрямо клиентите с цел да
купят, да не купят или използват даден вид сто-
ка или услуга.
Поради липсата на основание за нормативна
регламентация на съответния вид обществени
отношения и констатираното противоречие с
разпоредби от по-висок нормативен ранг обжал-
ваните текстове на Наредба № 9 от 14 септември
1994 г. за ползване на водоснабдителните и кана-
лизационните системи следва да се отменят.
По изложените съображения и на основание
чл. 26 във връзка с чл. 23 ЗВАС Върховният
административен съд—5-членен състав,
Р Е Ш И :
Отменя чл. 26, ал. 3, чл. 32, ал. 2, т. 4 и 8,
чл. 34, ал. 1, т. 3 и ал. 3, чл. 37 и § 7, ал. 3 от
заключителните разпоредби на Наредба № 9 от
14 септември 1994 г. за ползване на водоснаб-
дителните и канализационните системи, изда-
дена от министъра на териториалното разви-
тие и строителството.
Решението не подлежи на обжалване.
Председател: Вл. Славов
55499