Държавен вестник, бр. 32, 2016 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  32
върху магистратите. Разбира се, всеки адвокат, 
който намира, че неговите законови права 
са били нарушени, има правото да се обърне 
към някой от органите, които са компетент-
ни да внесат предложение във ВСС или към 
Инспектората към ВСС. 
Не може да бъде пренебрегнат и фактът, че 
оспорената уредба е приета преди последните 
изменения на чл. 132а от Конституцията и 
създаването на новата ал. 6, с която Инспек-
торатът към ВСС е определен като орган за 
проверка на магистратите. Конституцията 
изрично предвижда, че като извършва про-
верките си, Инспекторатът не може да засяга 
независимостта на съдиите, прокурорите и 
следователите.
Изложените съображения обуславят извода 
за противоречие на оспорените разпоредби и 
с чл. 117, ал. 2 от Конституцията.
Конституцията определя правната рам-
ка, в която законът може да регламентира 
организацията и реда за дейност на адвока-
турата. Конституционното овластяване из-
исква законът да даде такава правна уредба 
на адвокатурата, която да осигури нейната 
свобода, независимост и самоуправление и 
да є предостави възможност ефективно да 
подпомага гражданите и юридическите лица 
при защитата на техните права и законни 
интереси. Възможността адвокатурата да 
установява наличието на виновно поведение 
на съдебни, разследващи и административ-
ни органи за нарушаване на права на нейни 
членове, дори и без те да желаят това, не се 
отнася до нито една гаранция, която законът 
трябва да даде на адвокатурата, за да бъде 
изпълнен чл. 134, ал. 1 от Конституцията. 
Оспорените разпоредби не се отнасят до 
организацията и дейността на адвокатурата, 
нито осигуряват по-висока защита на правата 
и интересите на гражданите и юридическите 
лица. Те не са насочени към самата само­
управляваща се адвокатура, а на практика 
є предоставят властнически правомощия за 
контрол върху държавни органи и за кон-
ституционно недопустим натиск върху тях. 
Конституционният съд намира, че оспорените 
разпоредби противоречат на чл. 134, ал. 2 от 
Конституцията, защото надхвърлят обхвата 
на конституционното възлагане. 
По изложените съображения и на основа-
ние чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията на 
Република България Конституционният съд 
Р Е Ш И :
Установява противоконституционност на 
чл. 29, ал. 2, 3 и 4, както и на чл. 30, ал. 1 от 
Закона за адвокатурата (обн., ДВ, бр. 55 от 
2004 г.; посл. изм., бр. 97 от 2012 г.).
Съдията Филип Димитров е подписал ре-
шението с особено мнение. Съдията Румен 
Ненков е подписал решението с особено 
мнение по диспозитива, отнасящ се до чл. 29, 
ал. 2 – 4, и със становище по мотивите за 
противоконституционността на чл. 30, ал. 1. 
Съдията Кети Маркова е със становище по 
мотивите в частта, относима към чл. 29, 
ал. 2 – 4.
Председател:  
Борис Велчев
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
по конституционно дело № 10 от 2015 г.
На конституционния съдия Филип Димитров 
За да бъде обявена за противоконститу-
ционна, законовата разпоредба трябва да 
противоречи на конкретен текст или принцип 
на Конституцията. Такова противоречие при 
разглежданата разпоредба няма. 
Неубедителна е тезата за създаване на 
неяснота в регламентацията от текста на 
чл. 29, ал. 1 от Закона за адвокатурата (ЗА) 
(която при това не се атакува в искането на 
главния прокурор) чрез приравняване „дъл-
жимото уважение“ на адвоката към това на 
съдията, защото нямало специфичен норматив 
за уважение, дължимо на съдията. Тъкмо 
защото уважението е етична категория, тя 
не се нуждае от строга законова дефиниция. 
Във всички законодателства по света, както 
и в българското, съществуват понятия, чийто 
смисъл се определя от считаното за уместно 
в съответната общност. Естествено е пре-
пращането към категории, непосредствено 
познаваеми чрез житейската практика като 
„добрите нрави“ и пр. (Сравни тълкувателно 
решение по дело № 1 по описа за 2009 г. на 
ОСТК на ВКС.)
Неубедителна е тезата за противоречие с 
чл. 117, ал. 2 от Конституцията. Решение № 8 
от 2005 г. по к.д. № 7 от 2005 г. на Конститу-
ционния съд посочва изрично, че „не може да 
има абсолютна независимост на която и да е 
от трите власти“ в смисъла, вложен още от 
Медисън (Федералистът 47), който гарантира 
баланс и контрол и не допуска ограждането 
със стени на която и да било от властите. 
Дейността на органите по чл. 29, ал. 1 ЗА в 
техните взаимодействия с адвокатите пряко 
засягат правото на гражданите на защита 
по чл. 56 от Конституцията. Допустимо е а) 
компетентният защитник, б) при това през 
филтъра на институцията Адвокатура, да търси 
изясняване на факти и обстоятелства, които 
създават затруднения за упражняването на това 
право. От друга страна, атакуваните текстове 
създават възможност да се изясни и разреши 
възникнало напрежение, преди то да доведе 
до жалби, оплаквания или сигнали, породени 
от наранени чувства на страните. При това 
проверката завършва в най-лошия случай с акт 
на Адвокатския съвет, който (доколкото не е 
предвидена никаква специфична процедура)