Държавен вестник, бр. 100, 2015 г., стр. 104

СТР.  104	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  100
Също така и като се съобрази, че съгласно 
чл. 3 и 4 ЕКЗЖК се въвеждат принципи за 
отглеждане на животните компаньони: „Никой 
да не причинява ненужна болка, страдание 
или стрес на животно компаньон“, „Всяко 
лице, което отглежда животно компаньон 
и което се е съгласило да се грижи за него, 
да бъде отговорно за неговото здраве и бла-
госъстояние“, „Всяко лице, което отглежда 
животно и се грижи за него, да осигури ус-
ловия, грижи и внимание, които да вземат 
предвид етологичните нужди на животното в 
съответствие с неговия вид и порода. Особе-
но да му предоставя подходяща вода и храна 
в достатъчно количество, да му осигурява 
достатъчни възможности за движение, да 
предприеме всички разумни мерки, за да 
предотврати неговото бягство“.
Както и като се съобрази, че Конвен-
цията не посочва конкретни материални 
условия, които следва да бъдат обезпечени 
спрямо животните и в частност кучетата, 
а се търси резултат, при който изброените 
по-горе принципи биха били спазени, съдът 
достига до заключението, че доколкото по 
делото не са представени доказателства, че 
отглеждането на безстопанствени кучета 
при условията на чл. 105б от наредбата само 
по себе си застрашава здравето им и/или е 
против етологията на тези животни и щом 
законът позволява отглежданите в домашни 
условия за лично развлечение и компания 
кучета да ползват къщички или навеси и това 
се приема за достатъчна защита от неблаго-
приятните атмосферни условия, то следва, 
че принципът на видовата равнопоставеност 
на животните спрямо задължителните ми-
нимални характеристики на отговорността 
на човека би бил сериозно нарушен, ако се 
приеме, че безстопанствените кучета, пре-
биваващи в приют, следва да се отглеждат 
от човека при по-висок материален стандарт 
спрямо другите кучета.
Съдът не приема доводите на жалбопода-
телите, че взаимното тълкуване на чл. 1, т. 4, 
чл. 2, т. 1, буква „а“ и чл. 8, т. 3, буква „б“ 
ЕКЗЖК във връзка с т. 14 от ДР на ЗЗЖ води 
до извод, че отглеждането на безстопанствени 
кучета в приют може да бъде извършвано 
само в сграда, позволяваща контрол върху 
микроклимата.
Тълкуването на закона води до извода, че 
„сграда“ по смисъла на чл. 1, т. 4 ЕКЗЖК 
е строеж, изграден или пригоден за полз-
ване към конкретно предназначение, чиито 
характеристики позволяват настаняването 
и отглеждането на животни компаньони, и 
същевременно обект, представляващ съвкуп-
ност от материални дадености, осигуряващи 
пълноценното отглеждане на животните.
Смисълът на определението за „убежище за 
животни“ се разкрива най-ясно при неговото 
приложение в чл. 8, ал. 3, буква „б“ от Конвен-
цията, според който дейността по отглеждане 
на животни компаньони в големи количества 
може да се извършва, ако помещенията и 
оборудването, използвани за тази дейност, са 
съобразени с изискванията, изложени в чл. 4 
(изискванията на чл. 4 бяха изброени по-горе 
като принципи за хуманно отношение към 
животните при тяхното отглеждане).
При условие че процесните къщички при-
надлежат функционално и комуникационно 
към общо организирана територия ведно с 
изградените в нея постройки и техническа 
инфраструктура и като се отчете, че сами по 
себе си къщичките са вид постройка с кон-
кретни технически параметри и цел –  поме-
щаване на животни, то следва да се приеме, 
че къщичките за кучета са вид помещение 
(наред с другите такива помещения, изброени 
в чл. 101, ал. 1 от наредбата) за настаняване 
на животни по смисъла на чл. 8, ал. 3, буква 
„б“ ЕКЗЖК, които са допустими като част 
от общо организиран обект, какъвто няма 
съмнение, че следва да бъде всяко „убежище 
за животни“ по смисъла на чл. 1, т. 4 ЕКЗЖК.
По оспорването на чл. 101, ал. 3 от на-
редбата:
Жалбоподателите твърдят, че липсата на 
изискване за наличие на карантинно поме-
щение към всеки приют е в противоречие 
с чл. 7, ал. 1 и ал. 2, т. 3 ЗЗЖ, тъй като съ-
ществува вероятност при транспортирането 
на животното от карантинното помещение 
същото да се зарази и така да постави в риск 
други животни в приюта, в който се наста-
нява. Доколкото риск от ново заразяване 
съществува без значение от отдалечеността 
на карантинното помещение, включително 
такова заразяване може да се случи и при 
преместване на животни между помещения 
в един приют, и като се отчете, че този риск 
съществува въпреки добросъвестно положе-
ните от човека усилия да го предотврати, 
то този риск от настъпването на бъдещо 
несигурно събитие според съда в настоящия 
случай не може да бъде аргумент, обоснова-
ващ някаква форма на жестоко отношение 
към животните.
Член 105 от наредбата е оспорен досежно 
настаняването на голям брой животни на 
едно място и произтичащата от това опасност 
от проява на агресия, както и поради недос-
татъчността на пространството за движение 
на животните.
Относно минималните пространства за 
отглеждане на кучета е приложим чл. 34, 
ал. 1, т. 1 ЗЗЖ. Законът забранява да се от-
глеждат кучета в жилища в сграда – етажна 
собственост, на площ, по-малка от 6 кв. м за 
породи до 10 кг, по-малка от 8 кв. м за породи