Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
На второ място, съгласно действалия 
до влизане в сила ЗИДАПК (01.01.2019 г.) 
чл. 2б, буква „в“ на Тарифа № 1 към Закона 
за държавните такси за таксите, събирани 
от съдилищата, прокуратурата, следствените 
служби и Министерството на правосъдието 
(загл. изм., ДВ, бр. 15 от 1996 г.; посл. изм., 
ДВ, бр. 94 от 2005 г.) държавните такси за 
жалби пред касационната инстанция се съби-
рат в половин размер. С измененията на АПК 
принципът за определяне на размерите на 
таксите за първата и касационната инстанция 
е обърнат, като оскъпяването на касационното 
производство спрямо първоинстанционното е 
седем пъти. Обстоятелството, че държавната 
такса, събирана от първоинстанционните 
съдилища, е непроменена към настоящия 
момент, не може да бъде аргумент в полза на 
конституционосъобразност на предприетата, 
относима единствено към касацията, промяна. 
Както се посочи, КЗПЧОС приема, че всяка 
държава има право да уреди във вътрешното 
си законодателство броя на съдебните инстан-
ции за всяко съдебно производство. Когато 
е избрала като правило един съдебен процес 
да бъде двуинстанционен, държавата трябва 
да гарантира достъпа и до двете съдебни 
инстанции. Не е основателен аргумент в 
случая, че достъпът до първоинстанционните 
административни съдилища с оглед таксите 
остава непроменен. Позоваването на него в 
още по-голяма степен засилва убеждението, 
че целта на промяната е ограничаването на 
достъпа единствено до касационната инстан-
ция, която според българския закон е съд по 
правото, което е в противоречие с гаранти-
раното право на достъп до съд (чл. 117, ал. 1 
от Конституцията).
На трето място, достъпът до съд може да 
бъде индиректно ограничен по два начина: 
първият, чрез въвеждане на заплащане на 
сравнително високи държавни такси, които 
са условие за допустимост на касационната 
жалба, и вторият, чрез заплащане на адво-
катско възнаграждение за ползване на адво-
катски услуги. Със ЗИДАПК законодателят 
е използвал и двата способа, веднъж като е 
увеличил съществено размерите на простите 
такси за сезиране на касационната инстанция 
при всяко нейно сезиране – чрез жалба, чрез 
частна жалба и чрез молба за отмяна и като 
е въвел пропорционална такса, и втори път, 
като е въвел ново условие за допустимост на 
касационната жалба – нейното приподписва-
не от адвокат. Съгласно чл. 212, ал. 2 АПК 
касационната жалба (с малки изключения) 
задължително се приподписва от адвокат или 
юрисконсулт, освен когато жалбоподателят 
или неговият представител има юридиче-
ска правоспособност, като към искането се 
прилага пълномощно за приподписването. 
Като резултат от промяната правосъдието 
пред касационната инстанция значително се 
оскъпява, като по този начин кумулирането 
на разходи за повишените държавни такси и 
за адвокатско възнаграждение представлява 
своеобразна финансова бариера пред касаци-
онния жалбоподател и ограничава достъпа на 
гражданите и организациите до нея.
На следващо място, новата разпоредба на 
чл. 227а, ал. 2 АПК въвежда възможност за 
освобождаване от държавна такса само за 
гражданите, а не и за юридическите лица и 
търговците. Предвид характера на админи-
стративното производство в значителен брой 
случаи именно субекти като последните са 
страни по делата. Значително увеличената 
проста държавна такса за касационно обжал-
ване за преобладаващите от тях в размер на 
370 лв. и въвеждането на пропорционална 
такса би могло да представлява сериозен и 
непреодолим праг, който да попречи на дос-
тъпа до най-висшия съд за упражняване на 
процесуалните им права. Като не предвижда 
възможност касационният съд да бъде сезиран 
от юридическо лице или търговец с искане за 
освобождаване от внасяне на държавна такса, 
АПК ограничава реалното упражняване на 
правото на достъп до касационната инстанция 
на значителен кръг правни субекти. В правова 
държава, в която съдебната власт е призвана 
да защитава правата и законните интереси 
на гражданите и юридическите лица, е недо-
пустимо който и да е правен субект да няма 
гарантиран достъп до съд поради това, че не е 
в състояние да заплати държавна такса, която 
е условие за допустимост на жалбата. Затова 
всички правни субекти, а не само гражданите, 
трябва да имат на разположение процесуална 
възможност да сезират съда с искане за ос-
вобождаване от внасяне на държавна такса, 
а той да преценява правно-организационната 
форма на юридическото лице и търговеца, 
дали съответното юридическо лице преследва 
стопанска цел, както и финансовите възмож-
ности на неговите съдружници или акционери 
и възможността им да си набавят необходимите 
средства за подаването на жалбата (Peykar yev 
Haghtanak ltd v. Armenia).
По тези съображения считаме, че законо-
дателят не е използвал най-щадящото сред-
ство за постигане на първата от поставените 
с изменението на АПК цели, поради което 
е нарушил изискването за съразмерност на 
средството с целта (Решение № 7 от 2012 г. по 
к. д. № 2/2012 г.). По този начин се създава 
съществена и непреодолима пречка за упраж-
няване правото на защита пред касационната 
инстанция по административни дела, с което 
е допуснал нарушение на конституционните 
норми на чл. 56 и чл. 117, ал. 1. 
С оглед на другата цел на законодателя 
не възприемаме за конституционосъобразна 
аргументацията му, че повишаването на дър-