Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
за нуждите на националната сигурност, за 
предотвратяване, разкриване и разследване на 
тежки престъпления, в това число за целите 
на предотвратяване на тежки престъпления 
в рамките на оперативно-издирвателната 
дейност по реда на глава девета от Закона за 
противодействие на корупцията и за отнемане 
на незаконно придобитото имущество, и за 
осъществяване на операции по издирване 
и спасяване на лица в случаите по чл. 38, 
ал. 3 от Закона за защита при бедствия, да се 
съхраняват и за нуждите на принудителното 
изпълнение на задължителната изолация и 
болничното лечение на лица по чл. 61 ЗЗ, 
които са отказали или не изпълняват задъл-
жителна изолация или лечение. 
Свързана с оспорваните допълнения в ЗЕС 
е изричната уредба в чл. 215 от ЗЗ (редак-
ция – доп., ДВ, бр. 28 от 2020 г., в сила от 
13.03.2020 г.; изм., бр. 44 от 2020 г., в сила от 
14.05.2020 г.) на т. нар. принудително „довеж-
дане“ в местата за лечение или изолация. В 
чл. 215, ал. 2 ЗЗ се предвижда следното: „Ли-
цата по ал. 1, отказали да се явят доброволно 
за изолация и лечение, както и лицата, които 
не изпълняват задължителната изолация, се 
довеждат принудително със съдействието на 
органите на Министерството на вътрешните 
работи по искане на органите на държавния 
здравен контрол, на ръководителя на лечеб-
ното заведение за болнична помощ или на 
лекаря, насочил лицето за хоспитализация“.
В гласувания текст на § 41 ПЗР не е посо-
чено, че мярката се отнася само за периода 
на извънредното положение, както изрично 
е установено в други разпоредби от приетия 
Закон за мерките и действията по време на 
извънредното положение, с които се изме-
нят други закони. Създадената за органите 
на МВР правна възможност за получаване 
на незабавен достъп до данни за комуника-
ционния трафик по чл. 251б, ал. 1, т. 6 ЗЕС 
не се преустановява автоматично с края на 
извънредното положение, а според § 51 от 
преходните и заключителните разпоредби 
на Закона за мерките и действията по вре-
ме на извънредното положение, обявено с 
решение на Народното събрание от 13 март 
2020 г., и за преодоляване на последиците 
се прилага „до отпадане на необходимостта 
от принудително изпълнение на задължи-
телната изолация и болнично лечение на 
лица по чл. 61 от Закона за здравето, които 
са отказали или не изпълняват заповедта за 
задължителна изолация и лечение“.
Съгласно чл. 61 ЗЗ мерките за задължи-
телна изолация и/или болнично лечение, във 
връзка с които е въведен незабавният достъп 
до трафични данни по чл. 251б, ал. 1, т. 6 ЗЕС 
за изпълнение на принудително довеждане 
на лица, не са свързани само с епидемията 
от COVID-19. На задължителна изолация и 
болнично лечение подлежат не само зара-
зоносители и болни от COVID-19, но и от 
други тринадесет вида болести (холера, чума, 
вариола, жълта треска, вирусни хеморагични 
трески, дифтерия, коремен тиф, полиомиелит, 
бруцелоза, антракс, малария, тежък остър 
респираторен синдром и туберкулоза с ба-
цилоотделяне). Обхватът на засегнатите от 
обсъжданата ограничителна мярка лица се 
разширява с разпоредбата на ал. 3 на същия 
член, която предвижда възможност минис-
търът на здравеопазването по предложение 
на главния държавен здравен инспектор 
да разпореди задължителна изолация и на 
заразоносители и болни от болести извън 
упоменатите в ал. 1 на чл. 61 ЗЗ.
Задължението за предприятията, предос-
тавящи обществени електронни съобщител-
ни мрежи и/или услуги, за съхранение на 
генерираните данни и за достъпа до тях за 
срок от шест месеца се прилага към всич-
ки регистрирани абонати и ползватели на 
електронни съобщителни средства, а не само 
спрямо заразоносители или болни от някое 
от инфекциозните заболявания по чл. 61 ЗЗ. 
От значение по настоящото дело, включи-
телно и с оглед позоваването от сезиращия 
субект и от предоставилите становища и 
правни мнения по делото на релевантната 
правна уредба на Европейския съюз, е от-
читането на ключови в материята на запаз-
ване на трафичните данни и достъпа до тях 
разбирания, поддържани в юриспруденцията 
на СЕС и намерили израз в решенията на 
българския Конституционен съд – Решение 
№ 2 от 2015 г. по к.д. № 8/2014 г. и Решение 
№ 8 от 2019 г. по к.д. № 4/2019 г. 
Според Решение на СЕС по дело С-293/12 
Digital Rights Ireland (EU:C:2014:238), с което 
е обявена за невалидна Директива 2006/24/
ЕО на Европейския парламент и на Съвета 
от 15 март 2006 г. за запазване на данни, 
създадени или обработени във връзка с пре-
доставянето на обществено достъпни елек-
тронни съобщителни услуги или на общест-
вени съобщителни мрежи и за изменение на 
Директива 2002/58/ЕО, Директива 2006/24/
ЕО не предвижда ясни и точни правила, 
определящи обхвата на намеса в основните 
права, закрепени в чл. 7 (право на зачитане 
на личния живот) и чл. 8 (право на защита 
на личните данни) от Хартата на основните 
права на ЕС (ХОПЕС), както и че от тази 
директива произтича особено обширна и 
тежка за правния ред на Съюза намеса в 
посочените основни права, без тази намеса