Държавен вестник, бр. 14, 2014 г., стр. 7

БРОЙ  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
се спази само ако съдържащите се в норма-
тивните актове разпоредби са ясни, точни 
и непротиворечиви. Иначе те не биха били 
годни да регулират основните обществени 
отношения (Решение № 9 от 1994 г. по к.д. 
№ 11 от 1994 г.; Решение № 5 от 2002 г. по к.д. 
№ 5 от 2002 г.; Решение № 4 от 2010 г. по к.д. 
№ 1 от 2010 г.; Решение № 8 от 2012 г. по к.д. 
№ 16 от 2011 г.). В настоящия случай следва 
да се даде отговор на въпроса, нарушени ли 
са принципите на финансиране на здравната 
и осигурителната система както в приходната, 
така и в разходната є част, и води ли това до 
нарушаване на гаранциите за реализиране на 
основни конституционни права на гражданите.
Отмененият текст на чл. 179, ал. 1 ДОПК 
е изисквал постъпилите средства в Нацио-
налната агенция за приходите, т.е. вноски за 
социално и здравно осигуряване, да се пре­
хвърлят в съответните сметки на Държавното 
обществено осигуряване (ДОО) в НОИ, а 
именно в набирателната сметка на НЗОК и 
фонд „Гарантирани вземания на работниците 
и служителите“ до края на всеки работен ден. 
По този начин ясно са били разграничени 
начините на целево събиране на отделните 
публични вземания и съответното им разпре-
деление по отделни набирателни сметки за 
финансиране на социалните и здравноосигу-
рителните фондове. 
В мотивите на няколко свои решения 
Конституционният съд прави разграничение 
между бюджетни средства и средства с целево 
предназначение. Това не е случайно и има 
основание, доколкото е различен правният 
режим на двата вида средства. Става въпрос 
за различия както от гледна точка на наби-
рането, така също и при разходването на тези 
средства (Решение № 14 от 2000 г. по к.д. 
№ 12 от 2000 г. и Решение № 8 от 2012 г. по 
к.д. № 16 от 2011 г.).
С премахването на разпоредбата на чл. 179, 
ал. 1 ДОПК в нарушение на принципа на 
правовата държава се създава неяснота къде 
постъпват и как се разпределят целево платени-
те от задължените лица осигурителни вноски, 
тъй като всички те постъпват по единна, обща 
данъчно-осигурителна сметка. Смесването на 
осигурителните вноски помежду им, както и 
с постъпленията от данъци създава определен 
риск практически да не бъдат използвани по 
предназначението, за което са внесени. Спо-
ред Конституционния съд последвалата от 
извършената законодателна промяна липса 
на разграничаване на публични вземания с 
различен характер (данъчни и осигурителни) 
създава реални предпоставки за накърняване 
на конституционно установените права на 
гражданите на социално и здравно осигуря-
ване. Право и задължение на законодателя е 
да предвиди реда за събиране и разходване на 
социалните и здравноосигурителните вноски, 
но това трябва да бъде направено чрез ясни 
и недвусмислени правила, които изключват 
възможността дължимите по закон средства 
да бъдат разходвани не по предназначение. 
Конституционният съд констатира, че в случая 
с отмяната на чл. 179, ал. 1 ДОПК отпадат 
законови гаранции за реализиране на правото 
на социално и здравно осигуряване. Това е 
така, защото се допуска смесване на източ-
ниците на финансиране на осигурителните 
фондове и това неминуемо ще се отрази и на 
разходната им част, а оттам и на осъщест-
вяването на конституционно гарантираните 
права на социално и здравно осигуряване.
Отмяната на чл. 179, ал. 1 ДОПК не води 
до отпадане на нормативното задължение на 
НАП да извършва преводи от постъпленията за 
публичните вземания, включващи и събраните 
осигурителни вноски, към сметките на НОИ 
и НЗОК. Това е предвидено в Наредбата за 
реда за внасяне и разпределяне на задължи-
телните осигурителни вноски и вноските за 
фонд „Гарантирани вземания на работниците 
и служителите“. Извършва се веднъж месечно, 
като този срок е синхронизиран със сроковете 
по чл. 159, ал. 6 КСО и чл. 179, ал. 2 ДОПК за 
внасяне на вноските за допълнително задъл-
жително пенсионно осигуряване по сметката 
на съответния пенсионен фонд.
Видно е, че подзаконовата уредба за пре-
веждане на постъпилите суми по сметките на 
осигурителните фондове не дава достатъчна 
гаранция, а създава опасност от накърняването 
на съответните социални права. 
Предвид фондовия принцип на органи-
зация на системите на социално и здравно 
осигуряване трябва да съществуват ясни пра-
вила, гарантиращи стабилитет относно това 
извършваните плащания от двете социални 
системи от какви приходи се покриват, а не 
само как ще бъдат разходвани.
Съображения за целесъобразност, като 
намаляването на административната тежест, 
минимализирането на разходите за банкови 
комисиони, намаляването на ефективната да-
нъчна тежест и други, изложени в някои от в 
становищата, не могат да обосноват отмяната 
на вече съществуващи законови гаранции 
за реализиране на конституционни права. 
Основен конституционен принцип е, че едни 
интереси на обществото не могат да служат 
като основание за ограничаване на основни 
конституционни права дори и на един отде-
лен гражданин, а възможните изключения са 
допустими само при условията на чл. 57, ал. 3 
от Конституцията (Решение № 14 от 2000 г. 
по к.д. № 12 от 2000 г.).
Отмяната на чл. 179, ал. 1 ДОПК обуславя 
и отпадането на задължението на НАП еже-
дневно да внася постъпилите задължителни 
осигурителни вноски по съответните фондове. 
С това възниква очевиден дисбаланс и се съз-
дава състояние на правна несигурност, което 
е несъвместимо с принципа на правовата 
държава по чл. 4, ал. 1 от Конституцията. 
Фиксирането на срока за извършване на