Държавен вестник, бр. 108, 2004 г., стр. 127

Б Р О Й  108
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  127
Законосъобразността на обжалваните раз-
поредби следва да бъде преценена в съответст-
вие ли са същите с разпоредбите на Закона за
изпълнение на наказанията и други актове, има-
щи по-висша юридическа сила, а юридическата
сила на нормативните актове е различна и се
определя от органа, който ги е издал. В Закона
за нормативните актове са посочени видовете
нормативни актове и те са градирани по степен,
като висша сила имат законодателните, и всич-
ки останали подзаконови актове трябва да бъ-
дат съобразени с тях изцяло. Правилникът като
подзаконов нормативен акт не може да създава
нови правомощия или да ограничава установе-
ните със закон права и задължения за своите
адресати и всяко нарушение в тази насока съг-
ласно чл. 15 ЗНА води до незаконосъобразност
на подзаконовия нормативен акт.
Върховният административен съд, 5-членен
състав, приема, че жалбата е частично основа-
телна относно разпоредбата на чл. 36, ал. 5, пр.
първо от Правилника за прилагане на Закона
за изпълнение на наказанията.
В глава трета на ППЗИН е уредено правното
положение на лишените от свобода. Безспорно
този подзаконов нормативен акт се прилага по
отношение на лица, които изтърпяват влезли в
сила присъди.
В чл. 36, ал. 1 ППЗИН се предвижда, че свиж-
данията на лишените от свобода се провеждат
в предварително определени дни и в специално
обзаведени помещения в присъствието на слу-
жител на администрацията на мястото за ли-
шаване от свобода.
Свижданията със защитниците и поверени-
ците във връзка с дела се допускат след пред-
ставяне на бележка от адвокатския колектив—
ал. 5, пр. първо.
В жалбата се твърди, че общата регламента-
ция на режима на свиждане ограничава и това
със защитниците и поверениците досежно кон-
кретно определени дни за свиждане в специал-
ни помещения и в присъствието на лице от ад-
министрацията. Жалбоподателят се позовава
на чл. 31, ал. 5 от Конституцията на РБ, който
гласи, че “на лишените от свобода се създават
условия за осъществяване на основните им пра-
ва, които не са ограничени от действието на
присъдата”.
Съгласно чл. 23 ЗИН лишените от свобода
могат да се ползват от всички установени от
законите права с изключение на: а) правата, от
които са лишени с присъдата; б) правата, които
са им отнети ограничени изрично със закон или
друг нормативен акт, и в) правата, чието упраж-
няване е несъвместимо с изпълнението на на-
казанието. Самото изпълнение на наказанията
има за цел да поправи и превъзпита осъдените
към спазване на законите, да въздейства пре-
дупредително върху тях, да им отнеме възмож-
ността да извършват други престъпления, да въз-
действа възпитателно и предупредително вър-
ху другите членове на обществото, но то не може
да има за цел причиняване на физическо страда-
ние или унижаване на човешкото достойнство
на осъдените.Тези цели на Закона за изпълне-
ние на наказанието, посочени в чл. 2 от него, не
противоречат на чл. 31, ал. 5 от Конституцията,
а са съобразени с него.
Лишените от свобода имат право на свижда-
ния, както е предвидено в чл. 33, ал. 1, буква “б”
ЗИН. В обжалваната разпоредба на чл. 36, ал. 1
ППЗИН е установен самият режим на свижда-
не, който не противоречи както на Закона за
изпълнение на наказанията, така и на чл. 31,
ал. 5 от Конституцията на РБ. Обстоятелство-
то, че е предвиден режим на свиждане, включи-
телно и със защитници и повереници, при опре-
делени условия не води до извода, че се създа-
ват пречки на лишените от свобода за осъщест-
вяване на основните им права. Точно обратно-
то—гарантирано е правото им на свиждане със
защитници и повереници именно за осъществя-
ването на тези права, но при определени усло-
вия, произтичащи от изтърпяването на наказа-
ние “лишаване от свобода”, което само по себе
си е една репресивна мярка срещу лице, извър-
шило престъпление, установено по съответния
ред с влязла в сила присъда.
След като тази разпоредба не противоречи
на чл. 31, ал. 5 от Конституцията на РБ, както
и на разпоредбите на специалния закон, какъв-
то е Законът за изпълнение на наказанията, по
чиято делегация е приет Правилникът за при-
лагането му, жалбата в тази част следва да бъде
отхвърлена.
Незаконосъобразна е обаче разпоредбата на
чл. 36, ал. 5 ППЗИН в частта, с която е предви-
дено, че свижданията със защитници и повере-
ници във връзка с дела се допускат след пред-
ставяне на бележка от адвокатския колектив.
Тази норма не е съобразена с редица текстове
от Закона за адвокатурата.
Съгласно чл. 34, ал. 1 ЗА адвокатът има пра-
во да се среща насаме с клиента си, включител-
но когато той е задържан под стража или ли-
шен от свобода, като разговорите по време на
срещите не могат да се подслушват или запис-
ват, но срещите могат да бъдат наблюдавани.
Т.е. неоснователно е твърдението на жалбопо-
дателя, че разпоредбата на чл. 36, ал. 1 ППЗИН
относно срещите на адвокат с осъдения на “ли-
шаване от свобода” не могат да бъдат наблюда-
вани. Забраната на чл. 34 ЗА се отнася до това,
че разговорите между тях не могат да се под-
слушват и записват, но няма законова пречка
да се наблюдават от служител на администра-
цията на мястото за лишаване от свобода.
Изискването обаче на чл. 36, ал. 5 ППЗИН
свижданията със защитници и повереници във
връзка с дела да се допускат след представяне
на бележка от адвокатския колектив противо-
речи на чл. 34, ал. 4 ЗА, съгласно който при
свиждания адвокатът се легитимира само с
адвокатската си карта. След като той удостове-
рява качеството си на адвокат посредством