Държавен вестник, бр. 95, 2008 г., стр. 43

Б Р О Й  95
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  43
рани от закона обществени отношения. Посоч-
ва се още, че Министерският съвет има право
първично да регламентира обществени отно-
шения при строго определени условия—общес-
твените отношения да са в сферата на изпъл-
нителната и разпоредителната власт и да не са
основни и да не се поддават на трайна уредба,
като издаденият акт не може да противоречи
на конституционната и законова уредба, като
следва да се има предвид разпоредбата на чл. 1
ЗА, който урежда структурата на администра-
цията, основните принципи на организацията
є на дейност, длъжностите в нея и основните
изисквания за заемането им, правомощията на
органите на изпълнителната власт, структура-
та и организацията на дейността на тяхната
администрация и се прилага доколкото не е
установено друго в специални закони. Посоч-
ва се, че в чл. 60 ЗА е определено, че МС може
да създава с постановление на свое подчине-
ние или към министър експериментални ла-
боратории, изследователски институти, обра-
зователни центрове или центрове за обучение,
медицински и рехабилитационни центрове и
други, а в алинея втора е изрично определено,
че само дейността и организацията на работа
на структурите по алинея първа се определят с
устройствен правилник, който определя струк-
турата, състава и функциите на отделните зве-
на на администрацията. На база на изложено-
то се прави оплакване, че по същината си об-
жалваният правилник не следва да съдържа
норми, които да създават нов администрати-
вен ред за регулиране на правоотношения,
чиято регламентация вече е създадена и уста-
новена. Излагат се аргументи, че в чл. 110—
113 ЗЗ изрично е определен редът, по който
протича контролът и обжалването на актове-
те, издавани от лекуващите лекари, ЛКК, ТЕЛК
и НТЕЛК, а в чл. 112, ал. 1, т. 4 е определен и
процесуалният закон, по който се обжалват
решенията на НТЕЛК—АПК. В жалбата се
твърди, че от изложеното следва изводът, че
определените със ЗЗ органи, които издават
актове, представляващи експертиза на времен-
ната нетрудоспособност, влизат в категорията
на административните органи и като такива
всички техни актове, действия или бездейст-
вия по повод на експертизата на временната
нетрудоспособност подлежат на обжалване по
установения за цялата страна администрати-
вен ред. Твърди се още, че според чл. 2 АПК
същият се прилага за административните про-
изводства пред всички органи на Република
България, доколкото със закон не е установе-
но друго, а до настоящия момент ЗЗ не пред-
вижда друг ред за административно производ-
ство, поради което следва да се прилага об-
щоприетият. Според жалбоподателите с оспор-
ваните текстове на чл. 45 и глава четвърта от
правилника са въведени правила за админист-
ративно производство с подзаконов нормати-
вен акт, като по този начин е допуснато нару-
шение на чл. 2 АПК.
По изложените съображения молят Върхов-
ният административен съд да отмени като не-
законосъобразни чл. 45 и глава четвърта от
Правилника за устройството и организацията
на работа на органите на медицинската експер-
тиза на работоспособността и на регионалните
картотеки на медицинските експертизи, приет
с Постановление № 97 на Министерския съвет
от 2005 г. (ДВ, бр. 47 от 2005 г.).
Ответният по жалбата Министерски съвет
на Република България не е взел становище.
По делото е представено писмено становище
на Министерството на здравеопазването до
Министерския съвет с изх. № 97-00-138 от
10.10.2007 г., според което подадената жалба е
недопустима и неоснователна.
Представителят на Върховната администра-
тивна прокуратура дава заключение, че жалба-
та е процесуално допустима, а по същество е
неоснователна и следва да бъде отхвърлена.
По реда на чл. 189 АПК като страна по де-
лото е конституирано сдружение “Център за
защита правата в здравеопазването”, София,
представлявано от изпълнителния директор
Асен Пенков Георгиев. В жалбата на сдруже-
нието се твърди, че в чл. 45 от правилника се
установява тримесечен срок за произнасяне
на НЕЛК, което противоречи на разпоредби-
те на чл. 57 АПК, който е приложим във всич-
ки случаи на административното производст-
во, освен ако със закон е определено друго, а
в разпоредбите на Закона за здравето, въз ос-
нова на който е издаден правилникът, не е
предвидено такова друго. Посочва се, че нор-
мата на чл. 45 от правилника създава пред-
поставки за обосновано административно
бездействие и определя масово прилагане на
изключението “непроизнасяне в срок”. По
отношение на нормите на глава четвърта от
правилника се прави оплакване, че те частич-
но възпроизвеждат разпоредбите на чл. 99 и
сл. АПК и чл. 112 ЗЗ, но същевременно поста-
новяват, че за отмяна на всяко решение на
комисиите не е необходимо да са спазени за-
коновите предпоставки, като по този начин
се създават предпоставки за провеждане на
различно административно производство от
законоустановеното.
Върховният административен съд, тричле-
нен състав на първо А отделение, като обсъди
събраните по делото доказателства и доводите
на страните, намира за установено следното:
Съгласно чл. 125, ал. 2 от Конституцията на
Република България Върховният администра-
тивен съд се произнася по спорове за закон-
ността на актовете на Министерския съвет и на