Държавен вестник, бр. 23, 2023 г., стр. 50

СТР.  50	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  23
създаване на местообитания за дивите видове и 
увеличаване на биоразнообразието), най-добър 
ефект има комбинираното, едновременно на-
личие на дървесни, храстови и тревни видове. 
Желателно е да се използват характерните за 
тези местообитания дървесни видове, като черна 
и бяла топола, дървовидна и храстовидна върба, 
бряст, обикновен дъб, елша.
Буферни ивици – многогодишна растителност 
(треви, храсти, дървета), засадени на ивици между 
обработваемите земи или пасищата с цел подо-
бряване и опазване на водните ресурси (езера, 
реки) от негативните ефекти на земеделските 
практики и за паша на животните.
Повечето агролесовъдни системи могат да 
бъдат намерени във всички екологични зони. У 
нас сравнително добре проучени и интензивно 
прилагани в практиката са различните видове 
защитни пояси, основно в Североизточната част 
на страната (Добруджа). Срещат се разпръснати 
дървета върху обработваемите земи.
Максималният брой дървета на хектар не 
надвишава 100.
3. Постоянно затревени площи
Включва набор от земеделски системи, при 
които се отглеждат многогодишни дървесни или 
храстовидни видове, които са свързани с обработ-
ваемата земя или постоянно затревени площи с 
възможно присъствие на животни върху същата 
повърхност, с цел да се подобри устойчивото 
използване на земята, върху която се извършват 
селскостопанските дейности, с възможност за 
разнообразяване на производството на стопан-
ството. В случай че има дървета, максималният 
брой дървета на хектар не надвишава 100. Пло-
щите, заети с дървета, не трябва да се изваждат.
Агролесовъдните системи включват:
• Земеделски системи, при които дървесни 
или плододаващи дървесни видове се отглеждат 
смесено с култури на обработваема земя или 
фуражни култури.
• Горско-пасищни системи, при които пасища 
и отглеждането на дървесни видове за дървесина 
или плододаващи съжителстват на една площ 
или се комбинира отглеждането на дървесни 
видове с фуражни треви (за паша или за сено) 
и домашни животни с цел увеличаване на про-
дуктивността на животновъдството. В повечето 
такива системи се включват специални дървесни 
и храстови видове, които предоставят плодове 
или листна маса за допълнително изхранване на 
животните през неблагоприятния сезон. Най-
голямо значение сред тях имат широколистните 
видове – дъб, бряст, габър, ясен, липа, топола.
• Горско фермерство – за добив на специфич-
ни растителни и други продукти (медицински, 
подправки и др.).
Алейна система – типични за тази система 
са комбинациите от широколистни дървесни 
видове (дъб, орех, ясен, топола) със земеделски 
култури (зеленчукови, полски и по-рядко овощни 
видове) върху обработваема земя.
Защитни пояси – създават се за спомагателно 
земеделско производство с цел запазване и повиша-
ване на почвеното плодородие върху земеделските 
площи и ограничаване на почвената ерозия, подо-
бряване на водния баланс, увеличаване на земедел-
ската продукция, защита на домашните животни 
при свободно отглеждане, снегозадържане, пови-
шаване на биоразнообразието и др. Защитните по-
яси се изграждат от три групи растителни видове:  
1) главни, които образуват основата или скелета на 
пояса, разполагат се около главния вид, определят 
неговата височина и изпълняват главната защитна 
роля, достигат най-голяма възраст и височина (дъб, 
орех, тополи, върби, елши и др.); 2) съпъстващи 
видове – дървета, които формират втория етаж 
на пояса, засенчват почвата, ограничават обра-
стването с плевелна растителност и намаляват 
изсушаващото действие на слънцето и вятъра  
(липи, ясен, явор, черница, махалебка, кайсия 
и др.), и 3) храсти – за по-добро засенчване на 
почвата и предпазването є от заплевяване и изсу-
шаване под въздействието на слънцето и вятъра 
(смрадлика, птиче грозде, люляк, златен дъжд, 
черен бъз, дрян).
Крайбрежни защитни пояси – създават се от 
многогодишни растения и тревни видове покрай 
реки, езера, преовлажнени зони, язовири и дре-
нажни канали. Чрез тях се поема и ограничава 
оттокът на продукти за растителна защита от 
близките земеделски площи – служат като утаи-
тели и за филтриране на излишъците от торове 
и пестициди. Основните типове използвана рас-
тителност са дървета, храсти и треви. Всеки от 
тях се прилага съобразно специфичните цели и 
условия при създаването на крайбрежните пояси. 
Когато се цели да се контролира повърхностното 
преовлажняване и натрупването на седименти, 
използването на треви е по-високоефективно 
в сравнение с дървесните видове. Ако се цели 
да се стабилизира бреговата ивица и защити 
от наводнения, по-висок ефект има отглежда-
нето на храстови и дървесни видове. Когато се 
преследват разнообразни цели (обезвреждане 
на агрохимикали, стабилизиране на бреговете, 
създаване на местообитания за дивите видове и 
увеличаване на биоразнообразието), най-добър 
ефект има комбинираното, едновременно на-
личие на дървесни, храстови и тревни видове. 
Желателно е да се използват характерните за 
тези местообитания дървесни видове, като черна 
и бяла топола, дървовидна и храстовидна върба, 
бряст, обикновен дъб, елша.
Буферни ивици – многогодишна растителност 
(треви, храсти, дървета), засадени на ивици между 
обработваемите земи или пасищата с цел подо-
бряване и опазване на водните ресурси (езера, 
реки) от негативните ефекти на земеделските 
практики и за паша на животните.
Повечето агролесовъдни системи могат да 
бъдат намерени във всички екологични зони. У 
нас сравнително добре проучени и интензивно 
прилагани в практиката са различните видове 
защитни пояси, основно в Североизточната част 
на страната (Добруджа). Срещат се разпръснати 
дървета върху обработваемите земи.
Максималният брой дървета на хектар не 
надвишава 100.
1504