Държавен вестник, бр. 9, 2016 г., стр. 127

БРОЙ  9	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  127  
По отношение на възражението на сдру-
жение „Българска асоциация на корабните 
брокери и агенти“ за незаконосъобразност 
на процесния акт в частта относно чл. 13 и 
чл. 14а от тарифата:
В действителност чл. 13 от тарифата не е 
отменен. 
В цитираната разпоредба са заличени само 
думите „за обществен транспорт с национално 
значение“. Според съдебния състав премах-
ването на това уточнение по отношение на 
пристанищата, за които се дължат такси, има 
връзка с гореизложеното становище относно 
компетентността на МС да определя такси 
само за тези пристанища. В тази насока пре-
махването на думите „за обществен транспорт 
с национално значение“ от текста на чл. 13 
противоречи на текста на чл. 103в, ал. 1 във 
връзка с чл. 103в, ал. 4 от Закона за морските 
пространства, вътрешните водни пътища и 
пристанищата на Република България, който 
разписва посочените такси да се определят 
от МС само за ползване на пристанища за 
обществен транспорт с национално значение.
Сдружението въвежда възражение, че с 
текста на чл. 14а от тарифата се поставят в 
неравноправно положение държавните прис-
танища за обществен транспорт с национал-
но значение спрямо всички останали, което 
противоречало на императивните норми на 
Закона за защита на конкуренцията. Горното 
възражение за незаконосъобразност е осно-
вателно при следните съображения: 
В действителност до изменението на та-
рифата, прието с обжалваното ПМС, не е 
съществувала разпоредба за събиране на такси 
за приемане и обработване на отпадъци в 
българските речни пристанища. Оспореният 
текст в тарифата е приет в изпълнение на § 21 
от заключителните разпоредби на Закона за 
изменение и допълнение на Закона за мор-
ските пространства, вътрешните водни пъти-
ща и пристанищата на Република България, 
обнародван в ДВ, бр. 98 от 2008 г., съгласно 
който след 1.01.2013 г. следва да бъде въведена 
система за определяне размера на таксите за 
приемане и обработване на отпадъци и по от-
ношение на речните пристанища. Ответникът 
претендира, че въпросният текст е съобразен с 
последните изменения и допълнения от 2011 г. 
на Препоръките за организация на събирането 
на отпадъците от корабите, плаващи по река 
Дунав, приети с Постановление на шейсет 
и осмата сесия на Дунавската комисия от 
15.05.2007 г. (док. ДН/СЕС 68/16), с които се 
препоръчва въвеждането на винетна система 
за събирането на тези такси. Според органа 
понастоящем видът на системата за определяне 
размера на таксите за приемане и обработ-
ване на отпадъци в речните пристанища все 
още е предмет на разглеждане и обсъждане 
в Дунавската комисия, която не се е произ-
несла по въпроса с окончателен акт, поради 
което и в чл. 14а от текста на тарифата към 
момента е заложена нулева ставка за този вид 
такса. Съдът констатира, че нито чл. 103в, 
ал. 4, нито чл. 103в, ал. 1 от закона, като по-
сочват пристанища за обществен транспорт 
с национално значение, правят разграниче-
ние между речни и морски такива. От друга 
страна, Законът за морските пространства, 
вътрешните водни пътища и пристанищата 
на Република България урежда правния ре-
жим на морските пространства, вътрешните 
водни пътища и пристанищата на Република 
България (виж чл. 1 от закона). Както съдът 
посочи по-горе, доколкото компетентността 
на МС (съгласно чл. 103в, ал. 4 от закона) е 
да определя размера на таксите, заплащани 
от кораби, които посещават пристанища за 
обществен транспорт с национално значение, 
незаконосъобразността на чл. 11 от тарифата 
в оспорената редакция се обосновава и от 
посочването на „речни пристанища“, без да 
се конкретизира, че това са пристанищата за 
обществен транспорт с национално значение. А 
по отношение на чл. 14а определената нулева 
ставка също е без финансова обосновка, а из-
ложените от ответника съображения в съдебно 
заседание и писмени бележки представляват 
дописване на необсъдени обществено мотиви 
на процесното изменение. От друга страна, в 
действителност с текста на чл. 14а от тарифата 
се предвижда заплащане на такса независимо 
от ползване на услугата, което противоречи 
на изложените по-горе принципи за пропор-
ционалност и императивна дължимост на 
таксата само срещу услуга.
Горното обосновава извод за незаконо-
съобразност на направените изменения в 
оспорената редакция на тарифата в частта 
относно чл. 2, ал. 1, 4, 5, чл. 3, ал. 1, 4, чл. 4, 
ал. 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9, чл. 5, ал. 1, 2, 4, чл. 6, 8, 
11, 13 и 14а. 
Съдът споделя възражението за незаконо-
съобразност на текстовете на чл. 9 и 10 от 
тарифата в оспорваната им редакция, от една 
страна, поради липса на конкретни съобра-
жения за процедираното изменение в частта 
относно освобождаването от такси за услуги, 
а от друга, поради вътрешна противоречивост 
на измененията и във връзка с изложените 
мотиви – доклад на вносителя. Горното касае 
и измененията в текстовете на чл. 18, 19 и 
20 от тарифата, за които липсват мотивира-
ни съображения относно необходимостта от 
тяхното изменение. 
В рамките на служебната проверка съдът 
извърши контрол и относно компетентността 
на МС чрез изменение в § 2 от ДР на тари-
фата да въвежда/изменя легални дефиниции 
на понятията „кораб“, „посещение на кораб“, 
„престой на кораб“, „пристанищен терминал“, 
„отпадъци“, „денонощие“ – § 2, т. 2, 10, 10а, 
10б, 15, 18. Съдът приема извод за липса на 
компетентност у МС в тази част предвид след-
ното: От една страна, в рамките на чл. 103в,