Държавен вестник, бр. 97, 2023 г., стр. 11

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
приятия, и механизмът, по който тези разходи 
се възстановяват на енергийните предприя­
тия, които са ги претърпели. При анализ на 
първите две алинеи при първоначалната им 
редакция и тази след изменението им (ДВ, 
бр. 94 от 2015 г.) се установява съществена 
разлика, касаеща конкретизиране на ценооб­
разуващите елементи, част от разходите на 
дружествата, произтичащи от наложените им 
обществени задължения. Новите две алинеи 
от своя страна уреждат правоотношения, ко­
ито досега не са били обект на подзаконовия 
акт. При така установените факти неосновате­
лен е доводът на ответната страна, че се касае 
само до редакционни изменения на нормата. 
Последната е изцяло преправена както чрез 
същественото изменение и конкретизиране 
на старите текстове от нормата, така и чрез 
добавяне на нови такива. При това положение 
е следвало, предвид и посоченото по-горе ре­
шение на СЕС, да са налице изложени мотиви, 
касаещи редакцията на чл. 11 от наредбата. 
Такива обаче могат да се извлекът както от 
доклад изх. № Е-Ди-321/26.11.2015 г. на ди­
рекция „Правна“ и дирекция „Природен газ“ 
при КЕВР до нейния председател, така и от 
приложения протокол № 243 от 27.11.2015 г., 
където измененията на оспорената разпоредба 
са били обект на обсъждане от работната група 
и от членовете на комисията, т.е. настоящият 
съдебен състав приема, че проектът за изме­
нение на чл. 11 от Наредба № 2 не влиза в 
противоречие с посоченото по-горе решение 
на СЕС, тъй като актът на органа е обоснован, 
мотивиран и подлежи на съдебен контрол.
Нарушаването обаче, както се посочи по-
горе, на разпоредбите на чл. 13 във връзка 
с чл. 15 от Указ № 883 и на чл. 14 от ЗЕ във 
връзка с чл. 49 – 53 от правилника водят до 
извод за допуснато съществено нарушение 
на административнопроцесуалните правила 
при издаване на оспорената разпоредба от 
Наредба № 2 от 19.03.2013 г., като по този 
начин са нарушени основните принципи за 
дейността на комисията – прозрачност и пуб­
личност, осигурени именно чрез провеждане 
на процедури по обществено обсъждане на 
въпроси, свързани с обществената значимост 
за развитието на енергийния сектор.
С оглед дадените задължителни указания 
на петчленния състав на ВАС следва настоя­
щата съдебна инстанция да се произнесе и 
относно дали оспорената разпоредба на чл. 11 
от Наредба № 2 противоречи на материалния 
закон, или е издадена в синхрон с неговите 
норми.
По силата на чл. 7, ал. 2 от ЗНА наредбата е 
нормативен акт, който се издава за прилагане 
на отделни разпоредби или подразделения на 
нормативен акт от по-висока степен. Според 
§ 3 от ПЗР на Наредба № 2, същата се приема 
на основание чл. 36, ал. 3 от ЗЕ в редакция­
та си от ДВ, бр. 54 от 2012 г. – методите за 
регулиране на цените, правилата за тяхното 
образуване или определяне и изменение, редът 
за предоставяне на информация, внасяне на 
предложенията за цените и утвърждаването 
на цените се определят с наредби за електри­
ческата енергия, топлинната енергия и при­
родния газ, приети от комисията. По силата 
на чл. 30, ал. 1, т. 7 и 8 от ЗЕ в съответната 
относима редакция на регулиране от комиси­
ята подлежат цените, по които общественият 
доставчик продава природен газ на крайните 
снабдители на природен газ и на клиентите, 
присъединени към газопреносна мрежа, и по 
които крайните снабдители продават природен 
газ на клиенти, присъединени към съответните 
газоразпределителни мрежи.
Разпоредбата на чл. 35, ал. 1 от ЗЕ дава 
възможност на енергийните предприятия 
да предявят искания за компенсиране на 
разходи, произтичащи от наложени им за­
дължения към обществото. В ал. 5 от с.з. 
е посочено, че начинът за компенсиране на 
разходите, произтичащи от задължения към 
обществото, се определя по приета от ко­
мисията методика за разпределение на тези 
разходи по прозрачен начин между всички 
крайни клиенти, включително ползващите 
електрическа енергия от внос, присъединени 
към електроенергийната система, оператора 
на електропреносната мрежа и операторите 
на електроразпределителните мрежи, и/или 
по друг ред, предвиден в закон.
И двамата жалбоподатели предвид така 
изразеното от законодателя в посочените по-
горе норми считат, че тези разпоредби касаят 
само и единствено енергийните предприятия 
в сектор „Енергетика“, но не и тези в сектор 
„Природен газ“, т.е. приемат, че разпоредбите 
на чл. 11 от наредбата влизат в противоречие 
със законовите норми, касаещи компенсира­
нето на разходи от доставчици на друг вид 
енергия, различен от електроенергията, т.е., 
че доставчиците на природен газ не попадат 
в обхвата на чл. 35 и 36 от ЗЕ и оспорената 
подзаконова норма на Наредба № 2 разширява 
кръга на задължените лица.
Тези изводи са неоснователни.
По силата на § 1, т. 24 от ДР на ЗЕ 
„енергийно предприятие“ е лице, което осъ­
ществява една или повече от дейностите по 
производството, преобразуването, преноса, 
съхранението, разпределението, доставката и 
снабдяването с електрическа, топлинна енер­
гия или природен газ, на основата на издадена 
лицензия по този закон, или лице, което добива 
енергийни ресурси въз основа на концесия за 
добив, или лице, което осъществява дейност 
по производство на електрическа и/или топ­
линна енергия и/или извършва търговия с 
природен газ, без да е задължено да получи 
лицензия за осъществяваната от него дейност 
по този закон, или лице, което осъществява 
дейност по пренос на нефт и нефтопродукти