Държавен вестник, бр. 53, 2014 г., стр. 39

БРОЙ  53	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  39  
Чл. 219. (1) Държавните служители в МВР 
отговарят за причинените вреди, но не и за 
пропуснатите ползи. 
(2) Размерът на вредите се определя към 
деня на настъпването им, а ако това не може 
да се установи – към деня на откриването им.
Чл. 220. (1) За вреди, причинени при усло-
вията на чл. 216, ал. 1, служителят отговаря 
в размера на вредата, но не повече от едно 
брутно месечно възнаграждение. 
(2) За вреди, причинени при условията на 
ал. 1 от висши ръководни служители, отговор-
ността е в размера на вредата, но не повече 
от три брутни месечни възнаграждения.
Чл. 221. (1) Държавните служители в МВР, 
чието служебно задължение е да събират, 
съхраняват, разходват или отчитат парични 
или материални ценности, отговарят: 
1. в размера на вредата, но не повече от 
три брутни месечни възнаграждения;
2. за липса – в пълен размер заедно със 
законната лихва от деня на причиняване на 
вредата, а когато това не може да се устано-
ви – от деня на откриване на липсата.
(2) Лицата, които са получили нещо без 
основание от причинителя на вредата или 
са се възползвали от увреждането по ал. 1, 
т. 1, дължат солидарно с причинителя на 
вредата връщане на полученото до размера 
на обогатяването. Лицата дължат връщане и 
на полученото по дарение от причинителя 
на вредата, когато дарението е със средства, 
извлечени от причинената вреда.
(3) Исковете по ал. 1, т. 2 и ал. 2 се пога-
сяват с изтичане на 10-годишна давност от 
деня на причиняването на вредата.
Чл. 222. Когато вредата е причинена от 
няколко лица, те отговарят: 
1. в случаите на ограничена имуществена 
отговорност – съобразно участието на всеки 
от тях в причиняването на вредата, а когато 
това не може да бъде установено – пропорци-
онално на брутното месечно възнаграждение; 
сборът на дължимите от тях обезщетения не 
може да надвишава размера на вредата;
2. в случаите на пълна имуществена отго-
ворност – солидарно.
Чл. 223. (1) В случаите на ограничена 
имуществена отговорност лицата по чл. 204 
издават заповеди за основанието и размера 
на отговорността на служителя. 
(2) Заповедта по ал. 1 се издава в едно-
месечен срок от откриването на вредата, но 
не по-късно от една година от причинява-
нето є, а когато е причинена от ръководен 
служител или при извършване на отчетна 
дейност – в тримесечен срок от откриването 
є, но не по-късно от 5 години от нейното 
причиняване. Тези срокове не текат, ако е 
образувано производство за осъществяване 
на пълна имуществена отговорност, докато 
производството е висящо.
(3) Ако служителят в едномесечен срок от 
връчването на заповедта писмено оспори осно-
ванието или размера на отговорността, МВР 
може да предяви срещу него иск пред съда.
Чл. 224. (1) Пълната имуществена отговор-
ност се осъществява по съдебен ред, освен ако 
държавният служител не внесе доброволно 
сумата преди съдебното производство. 
(2) Исковете за пълна имуществена отго-
ворност по ал. 1 се погасяват с изтичане на 
5-годишна давност, която започва да тече от 
деня на причиняването на вредата. В тези 
случаи давността се прекъсва и с акт, съставен 
от контролен орган, от деня на връчването 
му на служителя.
Чл. 225. За неуредените в тази глава въпро-
си се прилагат разпоредбите на гражданския 
закон.
Г л а в а  д е с е т а
ПРЕКРАТЯВАНЕ НА СЛУЖЕБНОТО 
ПРАВООТНОШЕНИЕ
Чл. 226. (1) Служебното правоотношение 
на държавния служител в МВР се прекратява: 
1. при навършване на пределна възраст за 
служба в МВР – 60 години;
2. при придобиване право на пенсия за 
осигурителен стаж и възраст – по искане на 
служителя;
3. по здравословни причини – при невъз-
можност държавният служител да изпълнява 
възложената му работа поради болест, довела 
до трайна неработоспособност, или по здравни 
противопоказания;
4. по собствено желание;
5. при съкращаване на длъжността;
6. при неявяване или отказ на служителя 
да заеме длъжността, на която е възстановен, 
в 14-дневен срок от влизането в сила на съ-
дебното решение за отмяна на заповедта за 
прекратяване на служебното правоотношение, 
освен когато този срок не бъде спазен по 
уважителни причини;
7. при обективна невъзможност да изпъл-
нява задълженията си поради: 
а) влизане в сила на присъда, с която е 
наложено наказание лишаване от свобода, 
когато изпълнението на наказанието не е 
отложено по реда на Наказателния кодекс, 
или е наложено наказание по чл. 37, ал. 1, т. 6 
и 7 от Наказателния кодекс и не е възмож-
но налагането на дисциплинарно наказание 
„уволнение“;
б) получаване на най-ниската обща оценка 
на професионалната дейност за два последо-
вателни отчетни периода;
в) незавършване на курса за първоначална 
професионална подготовка;
г) неподаване на декларации по чл. 160, 
ал. 3;