Държавен вестник, бр. 81, 2017 г., стр. 44

СТР.  44	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  81
ЗНА (в редакцията на закона към датата на 
утвърждаването на процесния правилник) 
законите, указите, постановленията на Ми-
нистерския съвет и нормативните актове на 
министрите и на ръководителите на други 
ведомства се обнародват в „Държавен вест-
ник“. Подробните изисквания към обнарод-
ването са формулирани в разпоредбите на 
чл. 38 – чл. 45 ЗНА в посочената редакция на 
закона. Цитираните норми на Конституцията 
на Република България и ЗНА са императивни 
и регламентират задължително обнародването 
на нормативния акт като условие за пре-
връщането му в част от действащото право. 
Елементите, образуващи фактическия състав 
и обуславящи валидността на нормативния 
акт, са следните: издаване от компетентен 
орган, писмена форма, удостоверяване по 
реда на чл. 34 – чл. 36 ЗНА и обнародване. 
Съдът намира, че точно чрез изискуемото 
обнародване в ДВ нормативният акт достига 
до всеобщо знание и с него се определя начал-
ният момент на действието му. Непубликува-
нето му е пречка за съответния нормативен 
акт да породи правни последици. Съдебната 
практика и правната теория са единодушни, 
че необнародваният нормативен акт създава 
нежелана за правния ред опасна привидност, 
което обстоятелство изисква прогласяване 
нищожността на непубликувания в ДВ акт. 
Настоящият съдебен състав счита, че липсата 
на обнародване във всички случаи води до 
опорочаване до степен на нищожност неза-
висимо от осъществяването на останалите 
елементи от фактическия състав, посочени 
по-горе, какъвто е и конкретният случай.
По отношение на указанието, дадено от 
издателя на процесния акт в т. 2 от Заповед 
№ 154 от 14.10.1994 г. на министъра на труда 
и социалните грижи, съдът счита, че то не 
може да изключи и преодолее горепосочено-
то категорично задължително изискване за 
публикуване и обнародване в ДВ, визирано 
в чл. 5, ал. 5 от Конституцията на Република 
България и в чл. 37, ал. 1 ЗНА (в редакцията 
на закона към датата на утвърждаването на 
процесния правилник). Ответникът развива 
становището, че прилаганата практика през 
1994 г. за разгласяване на нормативни акто-
ве е била чрез публикуването им в бюлетин 
„Безопасност на труда“, течение „Нормативни 
актове“ на Главна инспекция по труда, като 
такава е била практиката и по отношение 
на другите правилници за безопасност на 
труда за различните икономически дейности 
предвид техния голям обем. Съдът не споде-
ля тази теза, защото цитираните относими 
норми на чл. 5, ал. 5, изречение второ от 
Конституцията и чл. 37 – чл. 45 ЗНА изискват 
по императивен начин „обнародване“ като 
задължителна дейност по разгласяване и опо-
вестяване на нормативните актове. Съгласно 
чл. 5, ал. 1 от Конституцията на Република 
България Конституцията е върховен закон и 
другите закони не могат да є противоречат, 
а съгласно чл. 5, ал. 2 разпоредбите є имат 
непосредствено действие. Ето защо, след като 
в чл. 5, ал. 5 от Конституцията на Републи-
ка България е предвидено публикуване и 
обнародване на всички нормативни актове, 
процесният правилник също е следвало да 
бъде обнародван в ДВ независимо от неговия 
голям обем и от разпореждането в т. 2 от 
Заповед № 154 от 14.10.1994 г. на министъра 
на труда и социалните грижи.
Съдът счита, че в случая следва да бъде 
съобразено и правнорелевантното обстоя-
телство, че към датата на обнародване на 
горепосочената заповед за утвърждаване на 
ПМСГСД – 4.11.1994 г., и към момента на 
влизането в сила на обжалвания правил-
ник – 1.02.1995 г., все още не е действала 
разпоредбата на чл. 276, ал. 6 КТ, която е 
нова норма и е приложима след публикува-
нето на Закона за изменение и допълнение на 
КТ (ДВ, бр. 28 от 2.04.1996 г.). Следователно 
през 1994 г. и 1995 г. действащият нормати-
вен текст на чл. 276 КТ е съдържал само пет 
алинеи, в които не е предвидена възможност 
за необнародване на процесния нормативен 
административен акт. За пълнота на изло-
жението следва да се отрази, че новелата 
на чл. 276, ал. 6 КТ също не е в състояние 
да игнорира конституционното задължение 
за публикуване в ДВ на пълния текст на 
актовете по ал. 1, 2, 3 и 4 от чл. 276 КТ, в 
какъвто смисъл е и константната съдебна 
практика на Върховния административен съд 
по този вид спорове, обективирана в Решение 
№ 1082 от 3.02.2016 г., постановено по адм. д. 
№ 8724/2015 г., Решение № 5922 от 22.05.2015 г. 
по адм. д. № 14879/2014 г., Решение № 214 
от 9.01.2014 г. по адм. д. № 14791/2013 г., 
Решение № 14220 от 30.10.2013 г. по адм. д. 
№ 11984/2013 г., Решение № 4650 от 9.04.2010 г. 
по адм. д. № 2409/2010 г. и др.
По изложените съображения настоящият 
съдебен състав намира, че в случая при пос-
тановяване на процесния правилник е допус-
нато съществено нарушение, установяването 
на което налага обявяване на нищожност на 
обжалвания нормативен административен акт.
С оглед изхода на спора и на основание 
чл. 143, ал. 1 във връзка с чл. 196 АПК от-
ветникът следва да заплати на жалбоподателя 
направените по делото разноски, които са 
претендирани своевременно, състоящи се 
от внесена държавна такса за образуване на 
делото – 50 лв., внесена държавна такса за 
обнародване в ДВ на допуснатото оспорва-
не на процесния акт – 20 лв., договорено и 
заплатено адвокатско възнаграждение в общ