Държавен вестник, бр. 55, 2000 г., стр. 18

С Т Р .  18
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  55
фондове—универсални и професионални, кое-
то е в противоречие с чл. 51, ал. 1 от Конститу-
цията”. Освен това според тази страна оспоре-
ните разпоредби противоречат и на чл. 6, ал. 2
от Конституцията, защото осигуряването по
универсалния пенсионен фонд не се отнася за
всички лица, а само за лицата, родени след
1 януари 1960 г. Искането се поддържа и от Вис-
шия адвокатски съвет, който счита, че задъл-
жителният характер на този вид осигуряване
противоречи на чл. 51, ал. 1 и чл. 60, ал. 1 от
Конституцията.
Народното събрание, Министерският съвет,
министърът на труда и социалната политика,
НОИ и КНСБ подробно обосновават тезата си
за неоснователност на искането с аргументи,
аналогични на тези, които изразяват в своите
становища във връзка с принципа на задължи-
телност на държавното обществено осигурява-
не. По отношение на разпоредбата на чл. 131
КЗОО сочат законовите гаранции, които обез-
печават правата на гражданите при осигурява-
нето им в универсалния и професионалния пен-
сионен фонд.
Останалите страни—министърът на финан-
сите, Българският лекарски съюз, Съюзът на
българските журналисти, Демократичният
съюз на пенсионерите в България и Обедине-
ният съюз на пенсионерите в България, не взи-
мат становище.
Съдът намира искането за неоснователно.
Кодексът за задължително обществено оси-
гуряване създава цялостна социалноосигури-
телна система. В дял първи на кодекса се уреж-
да държавното обществено осигуряване на
принципа на задължителност, а в дял втори—
допълнителното задължително пенсионно
осигуряване. С влизането в сила на КЗОО и
влезлият преди него в сила Закон за допълни-
телно доброволно пенсионно осигуряване
(обн., ДВ, бр. 65 от 1999 г.; изм., бр. 110 и 111
от 1999 г. и бр. 1 от 2000 г.) се изгради трико-
лонната пенсионна система. Тя се състои от:
първи стълб—обществена система за задъл-
жително пенсионно осигуряване на разходо-
покривен принцип (дял първи, глава шеста на
КЗОО) в рамките на държавното обществено
осигуряване, което е основно. То се осъщест-
вява от специализиран орган—Националния
осигурителен институт; втори стълб—допъл-
нително задължително пенсионно осигурява-
не (дял втори на КЗОО) на капиталов прин-
цип. Вноските се натрупват в индивидуална
партида на всеки осигурен (чл. 129). Осигуре-
ните рискове са само старост и смърт (чл. 130).
Осъществява се чрез участие в два фонда—
универсален и професионален, които се уп-
равляват от частни пенсионноосигурителни
дружества. Държавата упражнява регулиране
и контрол върху фондовете и дружествата
(чл. 132) чрез Държавната агенция за осигу-
рителен надзор при Министерския съвет; тре-
ти стълб—допълнително доброволно пенси-
онно осигуряване (посочения по-горе закон).
По характеристика то е съвсем близо до уред-
бата на задължителното обществено осигуря-
ване, но покрива и риска инвалидност (чл. 8,
ал. 1 от Закона за допълнителното добровол-
но пенсионно осигуряване). Съществената
разлика е принципът на доброволност.
В сравнителноправен аспект българската
тристълбова пенсионна система се покрива или
е почти идентична с действащите тристълбови
системи в Аржентина, Полша, Естония, Хър-
ватска (в сила от юли 2000 г.), близка до тази на
Унгария, Литва, Мексико. Предстоящо е въвеж-
дането на тристълбова пенсионна система в
Македония, Румъния, Русия, Латвия (спр. Лор-
на М. Дейли “Бедфорд Рисърч Кънсалтънтс”
“Български пенсионен проект”, юли 1999 г.—
Приложение към доклада за пенсионна страте-
гия, Таблица 1, Основни реформи в пенсионни-
те системи към м. юни 1999 г.).
Въвеждането в българското законодателст-
во на задължителното допълнително пенсион-
но осигуряване не противоречи на разпоредба-
та на чл. 51, ал. 1 от Конституцията по съобра-
женията, които са изложени в раздел I, т. 1. За
да обезпечи напълно правото на обществено
осигуряване на гражданите и от съображения
за осигуряване на по-висок жизнен стандарт на
пенсионерите чрез предоставяне на допълни-
телна пенсия и на възможност за ранно пенси-
ониране на работещите при условията на първа
и втора категория труд (чл. 122 КЗОО), законо-
дателят е преценил, че трябва да приеме тази
уредба. Тя е в интерес на гражданите и съответ-
ства на осигурителното законодателство в ре-
дица други страни.
Разпоредбата на чл. 131 КЗОО урежда начи-
на на определяне размера на пенсията. Посоче-
ният начин смущава вносителите на искането.
Те изразяват безпокойство, че осигуреното лице
може да не получи част от средствата, които му
принадлежат. Нямало гаранции в тази насока.
В глава десета на Кодекса за задължително
обществено осигуряване са дадени достатъчно
законови гаранции за изплащане на пенсиите—
вписване в съда на пенсионните фондове, ли-
цензирането им, осъществявания надзор от
Държавната агенция за осигурителен надзор.
Осигуреното лице има право при пенсиониране
да изтегли при определени условия еднократно
набраните средства по индивидуалната парти-
да (чл. 172), има право на информация по чл. 173
КЗОО, право на сигнал при нарушение на дей-
ността на пенсионноосигурителното дружест-
во (чл. 174), средствата, натрупани в индивиду-
алните партиди, не подлежат на запор или на
принудително изпълнение и пр.
Оплакването за противоконституционност
на чл. 131 КЗОО не е ясно формулирано. Ако
се има предвид , че е възможно с натрупаните
суми по индивидуалните партиди да бъде зло-