Държавен вестник, бр. 11, 2022 г., стр. 27

БРОЙ  11	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  27  
MSC 101/24/Доб.3 
Приложение 7, стр. 25 
I:\MEPC\101\MEPC 101- 24- Add.3.docx
4.5.2 
Изпращачът е отговорен да гарантира, че вземането на проби и изпитването за 
съдържание на влага се извършват възможно най-близо до началната дата на натоварване. 
Интервалът между вземането на проби/изпитването и датата на започване на натоварването не 
трябва да бъде повече от седем дни. Ако товарът е бил изложен на интензивен дъжд или сняг 
между момента на изпитването и датата на приключване на товаренето, изпращачът е 
отговорен да гарантира, че съдържанието на влага в товара  все още е по-ниско от TML, и 
доказателство за това трябва да бъде предоставено на капитана възможно най-скоро. 
4.5.3 
Проби от замразен товар се изпитват за TML или за съдържанието на влага, след като 
свободната влага е напълно размразена. 
4.6 
Процедури за вземане на проби от концентратни наличности 
4.6.1 
Не е възможно да се определи единен метод за вземане на проби за всички пратки, 
тъй като характерът на материала и формата, в която той е наличен, влияят на избора на 
процедурата, която да се използва. При липса на международно или национално приети 
стандартни процедури за вземане на проби, следните процедури за вземане на проби от 
наличностите на даден концентрат могат да се използват за определяне на съдържанието на 
влага и TML на минералните концентрати. Тези процедури не са предназначени да заменят 
процедурите за вземане на проби, като например използването на автоматично вземане на 
проби, които постигат еднаква или по-висока точност както при съдържанието на влага, така и 
при TML. 
4.6.2 
Подпробите се вземат по сравнително еднакъв модел, и когато е възможно - от 
нивелирани наличности. 
4.6.3 
Изготвя се план на наличностите и се разделя на зони, всяка от които съдържа 
приблизително 125 т, 250 т или 500 т, в зависимост от количеството концентрат, който трябва да 
се транспортира. Такъв план посочва броя на необходимите подпроби и откъде трябва да се 
вземе всяка от тях. Всяка взета подпроба се взема от приблизително 50 см под повърхността на 
определената зона. 
4.6.4 
Броят на подпробите и размерът на извадката се дават от компетентния орган или се 
определят в съответствие със следната скала: 
Пратки от не повече от 15,000 тона: 
За всеки 125 t, които трябва да бъдат транспортирани, се взема една подпроба от 200 
g. 
Пратки с повече от 15,000, но не повече от 60,000 тона: 
За всеки 250 t, които трябва да бъдат транспортирани, се взема една подпроба от 200 
g. 
Пратки с повече от 60,000 тона: 
За всеки 500 t, които трябва да бъдат транспортирани, се взема една подпроба от 200 
g. 
4.6.5 
Подпробите за определяне съдържанието на влага се поставят в запечатани 
контейнери (като пластмасови торбички, кутии или малки метални барабани) веднага след 
изтеглянето им за пренасяне в лабораторията за изпитване, където се смесват добре, за да се 
получи пълна представителна проба. Когато на мястото на изпитване не са налични съоръжения 
за изпитване, такова смесване се извършва при контролирани условия при наличностите и 
представителната проба се поставя в запечатан контейнер и се изпраща в лабораторията за 
изпитване.
MSC 101/24/Доб.3 
Приложение 7, стр. 26 
I:\MEPC\101\MEPC 101- 24- Add.3.docx
4.6.6 
Основните процедурни стъпки включват: 
.1 идентификация на пратката, от която се вземат проби; 
.2 определяне на броя на отделните подпроби и представителните проби, както е описано 
в точка 4.6.4, които са необходими; 
.3 определяне на местата, от които се вземат подпроби, и метода на комбиниране на тези 
подпроби, за да се получи представителна проба; 
.4 събиране на отделни подпроби и поставянето им в запечатани контейнери; 
.5 
 пълно смесване на подпробите за получаване на представителната проба; и 
.6 
 поставяне на представителната проба в запечатан контейнер, ако трябва да бъде 
изпратен 
в лаборатория за изпитване. 
4.7 
Примери за стандартизирани процедури за вземане на проби, за информация 
ISO 3082:2017 - Железни руди - Процедури за вземане на проби и подготовка на проби 
(Забележка: Съгласно настоящия стандарт не се разрешава вземане на проби in situ на 
кораби и наличности) 
IS1405:2010 - Железни руди - Вземане на проби и подготовка на проби - ръчен метод 
(Забележка: Този индийски стандарт обхваща in situ вземането на проби от наличности до 
височина от 3 m) 
ISO 1988: 1975 - Антрацитни въглища - Вземане на проби 
ASTM D2234/D2234M -17- Стандартна практика за събиране на брутна проба от въглища 
Австралийски стандарти 
AS 4264.1 -Вземане на проби от въглища и кокс: Част 1: Въглища - процедури за 
вземане на проби  
AS 1141 - Серия- Методи за вземане на проби и тестване на агрегати  
BS 1017-1:1989 - Вземане на проби от въглища и кокс. Методи за вземане на проби 
от въглища  
BS 1017-2:1994 - Вземане на проби от въглища и кокс. Методи за вземане на проби 
от кокс 
Канадска стандартна процедура за вземане на проби от концентратни наличности 
Метод на Европейските общности за вземане на проби за контрол на торове 
JIS M 8100 - Японски общи правила за методите за вземане на проби от насипни 
материали 
JIS M 8100:1992 - Прахови товари - общи правила за методите за вземане на проби 
Стандартна процедура на Полша за вземане на проби от: 
Железни и манганови руди - Ref № PN-67/H-04000 
Цветни метали - Ref № PN-70/H-04900 
Стандартна процедура на Руската федерация за вземане на проби с цел определяне на 
съдържанието на влага в рудните концентрати.