Държавен вестник, бр. 32, 2019 г., стр. 38

СТР.  38	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  32
Грижа за пациентите във ветеринарната 
практика 
8. Когато едно животно бъде прието за лечение 
във ветеринарно лечебно заведение, отговорността 
пада върху лекаря, който го е приел. 
Домашни посещения
9. Клиентите често отправят молба болно 
или ранено животно до бъде прегледано извън 
практиката. При някои случаи и обстоятелства 
това наистина е желателно. В редки случаи това 
може да е необходимо от клинична гледна точка. 
Във всички случаи ветеринарният лекар е този, 
който преценява баланса от нуждата на пациента 
да бъде обслужен извън практиката и правилата 
за сигурност на персонала на практиката.
Картотека
10. Трябва да включва подробности за лече-
ние, прегледи, предписани лекарства, рентгенови 
снимки, резултати от лабораторни изследвания. 
Разумно е да се включват бележки за съвети, да-
дени на стопанина, включително и по телефона, 
предварителни сметки, даване или оттегляне на 
съгласие от страна на клиента.
Комуникация и съгласие 
11. Добрите комуникативни умения на ле-
карския и помощния персонал са изключително 
важни за ветеринарната практика. 
12. Ветеринарните лекари трябва да се уверят, 
че това, което казват те и техните клиенти, се 
чува и разбира и от двете страни, и да окуража-
ват клиентите да вземат пълно участие във всяка 
дискусия. Обясненията трябва да се дават, когато 
е възможно, на достъпен, немедицински език и 
ако има съмнение, че клиентът не е разбрал, това 
трябва да се запише. 
13. Информираното съгласие, което е важна 
част от всеки договор, може да бъде дадено само 
от клиент, който е имал възможността да разбере 
възможностите за лечение и важността и риско-
вете са му били разяснени. Цената също може 
да има отношение към решението на клиента. 
Ако има вероятност дадената процедура да бъде 
изпълнена от студент по ветеринарна медицина, 
дипломиран ветеринарен техник или от друг член 
на помощния персонал, клиентът трябва да бъде 
уведомен за това. 
14. Ако съгласието на клиента е ограничено, 
изрично или специфично въздържано, ветери-
нарният лекар трябва да приеме, че неговите 
предпочитания за определени действия не могат 
да надхвърлят специфичните желания на клиента 
освен по изключителни съображения за благо-
получие на пациента.
Евтаназия на здраво животно 
15. Никой ветеринарен лекар не е длъжен да 
убие здраво животно, освен ако не му бъде запо-
вядано от висшестоящи органи. Ветеринарните 
лекари обаче имат привилегията да облекчат 
страданията на животните по този начин (чрез 
евтаназия) в подходящи случаи. 
16. Когато ветеринарните лекари срещнат за-
труднения, например ако собственикът иска да 
евтаназира напълно здраво животно или иска да 
задържи животно при обстоятелства, при които 
евтаназията би била най-подходяща. Първосте-
пенна задача на ветеринарния лекар е да облекчи 
страданията на животните, но трябва да се има 
предвид състоянието на стопанина, както и не-
говите желания. Стопанинът е в правото си да 
определи съдбата на неговото животно. 
Второ мнение 
17. Всеки ветеринарен лекар трябва да е 
наясно кога даден случай е извън неговите въз-
можности, компетентност или специалност и да 
бъде готов да изпрати пациента при референтен 
колега, компетентен да постави диагноза и да 
назначи лечение. Ветеринарният лекар трябва да 
знае, че клиентът има право да избира както да 
бъде изпратен при референтен колега, така и да 
получи второ мнение. Първоначалният контакт 
трябва да бъде направен от лекуващия лекар, а 
уговорката за среща да се уреди от самия клиент.
18. Разликата между второ мнение и рефе-
рентно мнение трябва да е ясна както на ветери-
нарния лекар, така и на клиента. Второ мнение 
е потвърждение на вече поставена диагноза, 
докато референтното дава диагноза и възможното 
лечение, след което случаят се връща обратно в 
първата практика. Нито референтната практика, 
нито тази, дала второ мнение, могат да предявят 
претенции да поемат случая. 
19. Референтният ветеринарен лекар е длъ-
жен да убеди клиента, че е на необходимото 
експертно ниво, например като „специалист“ с 
практичен опит или като специалист с взета спе-
циалност. Референтният лекар трябва да обсъди 
случая с клиента и да върне писмен рапорт до 
първоначалния лекар. 
20. Услугата по референтното становище е за 
сметка на клиента. 
21. Ветеринарният лекар не бива да използва 
колега за референтно мнение с цел да пренасочи 
труден клиент или такъв, който е известно, че не 
плаща сметките си. 
22. Въпреки свободата на избор на ветеринарен 
лекар от страна на клиента и от професионална 
любезност и в интерес на пациента, замесеният 
ветеринарен лекар не трябва да отнема случай на 
колега, без да го информира за това, и да вземе 
клиничната история. 
23. При постъпване на нов пациент ветеринар-
ният лекар трябва да се осведоми дали животното 
вече е получило лечение от друга практика и ако 
е така, да се свърже с първоначалния ветеринарен 
лекар, за да разбере историята на заболяването. 
Това трябва да бъде направено ясно пред клиента, 
защото е в интерес на пациента. Ако клиентът 
откаже да предостави тази информация, случаят 
е желателно да бъде отклонен.
24. При спешност се допуска да се обслужи 
пациентът и впоследствие да се потърси първич-
ният ветеринарен лекар. 
25. Ветеринарният лекар трябва да бъде готов 
да обсъжда оплакванията и жалбите на клиенти-
те си с тях. Ако трудностите не могат да бъдат 
решени, клиентът може да се обърне към БВС. 
Д. Бизнес отношения 
1. Традиционните методи на водене на ве-
теринарна практика, било то единична или 
групова, трябва да се развива и разраства, за да 
посрещне променящите се нужди на професията 
и клиентите.