Държавен вестник, бр. 9, 2016 г., стр. 121

БРОЙ  9	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  121  
фраструктура“, приета с Постановление № 97 
на Министерския съвет от 2007 г., тарифата се 
приема на основание чл. 103в, ал. 4 от Закона 
за морските пространства, външните водни пъ-
тища и пристанищата на Република България. 
Съгласно текста на чл. 103в, ал. 4 от този 
закон Министерският съвет по предложение 
на министъра на транспорта, информаци-
онните технологии и съобщенията опреде-
ля размера на таксите по ал. 2 и 3, реда и 
случаите, при които те се събират, както и 
реда за намаляване на таксите за приемане 
и обработване на отпадъци – резултат от 
корабоплавателна дейност.
Правилни са изводите на жалбоподатели-
те, че текстът на тази разпоредба обособява 
компетентността на МС в три пункта: 1. 
определяне на размера на таксите по ал. 2 
и 3; 2. определяне на реда и случаите, при 
които те се събират; 3. определяне на реда 
за намаляване на таксите за приемане и 
обработване на отпадъци – резултат от ко-
рабоплавателна дейност. 
Твърдението на жалбоподателите е, че 
Министерският съвет няма компетентност 
да определя размер на канални, тонажни и 
светлинни такси, които се събират от корабите, 
които посещават пристанищата за обществен 
транспорт с регионално значение и приста-
нищата по чл. 107 – 109 ЗМПВВППРБ, тъй 
като тази компетентност не е делегирана с 
текста на чл. 103в, ал. 4 от Закона за морски-
те пространства, външните водни пътища и 
пристанищата на Република България. В тази 
насока се прави искане за прогласяване на ни-
щожност на текста на чл. 1, ал. 3 от тарифата, 
както и на текстовете на тарифата, изменени 
с процесното постановление, в частта, в която 
се определя такава такса, или изцяло. 
Съдът констатира, че в действителност с 
изменението, което се оспорва, се променя 
текстът на чл. 1, ал. 3 от тарифата.
Съгласно действащата преди изменението 
от 22.08.2014 г. редакция на тази разпоред-
ба Държавно предприятие „Пристанищна 
инфраструктура“ събира канални, тонажни 
и светлинни такси от корабите, посещава-
щи пристанищата за обществен транспорт 
с регионално значение и пристанищата по 
чл. 107 – 109 ЗМПВВППРБ, в случаите, когато 
обезпечава достъп до тях чрез поддържане на 
акваторията или подходните канали, както 
и когато собствениците на пристанищата 
по чл. 107 – 109 използват пристанищна ин-
фраструктура на пристанища за обществен 
транспорт с национално значение. 
Текстът на същата разпоредба е изменен, 
както следва: 
„Държавно предприятие „Пристанищна 
инфраструктура“ събира канални, тонажни 
и светлинни такси от корабите, които посе-
щават пристанищата за обществен транспорт 
с регионално значение и пристанищата по 
чл. 107 – 109 ЗМПВВППРБ.“
Тъй като с текстовете на тарифата се 
определя размерът на таксите, събирани от 
Държавно предприятие „Пристанищна ин-
фраструктура“, жалбоподателите твърдят, че 
дори и ДП по силата на закона да има ком-
петентност да събира тези такси за всички 
пристанища – пристанищата за обществен 
транспорт с национално и регионално значе-
ние, както и пристанищата по чл. 107 – 109 
ЗМПВВППРБ, то МС е компетентен да опре-
дели размера на канални, тонажни, линейни 
кейови, светлинни такси и такси за приемане 
и обработка на отпадъци – резултат от корабо-
плавателна дейност, само за таксите, събирани 
от корабите, посещаващи пристанищата за 
обществен транспорт с национално значение, 
но не и по отношение на таксите – канални, 
тонажни и светлинни, събирани от корабите, 
които посещават пристанищата за обществен 
транспорт с регионално значение, както и 
пристанищата по чл. 107 – 109 ЗМПВВППРБ.
Принципно правилни са изводите на жал-
боподателите, че нормативен акт се издава 
само от орган, изрично овластен от Консти-
туцията или от закон (виж чл. 76, ал. 1 АПК; 
чл. 2, ал. 1 ЗНА). Компетентността на органа 
да издаде подзаконов нормативен акт е само 
в рамките на законовата делегация. Приема-
нето на акт със съдържание извън рамките 
на делегираната компетентност като материя 
със закон обосновава извод за липса на ма-
териална компетентност на органа и оттам 
извод за нищожност на приетия акт. 
Ответникът и заинтересованите страни по 
делото излагат аргументи за изменението във 
връзка с посоченото възражение, както следва:
Според тях канални, тонажни и светлинни 
такси съгласно изменения текст на чл. 1, ал. 3 
от тарифата са именно тези по чл. 103в, ал. 2 
ЗМПВВППРБ, който препраща към таксите по 
ал. 1, т. 1 – 4 от същия текст и по отношение 
на размера на които МС има компетентност, 
делегирана с нормата на чл. 103в, ал. 4 от 
същия закон. Това, че съгласно чл. 103в, ал. 1 
ЗМПВВППРБ тези такси се събирали за прис-
танища за обществен транспорт с национално 
значение, не обосновавало извод за нищожност 
на изменения текст на тарифата. Напротив, 
сочат, че в ал. 5 на чл. 103в ЗМПВВППРБ е 
разписано правомощие на Държавно пред-
приятие „Пристанищна инфраструктура“ да 
събира таксите по ал. 1, т. 1, 2 и 4 (посочените 
в чл. 1, ал. 3 от тарифата канални, тонажни 
и светлинни) за корабите, които посеща-
ват пристанищата за обществен транспорт 
с регионално значение и пристанищата по 
чл. 107 – 109, и обезпечава достъп до тези 
пристанища чрез поддържане на средствата 
за навигационно осигуряване, каналите и 
пристанищната акватория до границата на 
оперативната акватория. Според ответника и 
заинтересованите страни по делото на негова 
страна изменението на чл. 1, ал. 3 от тари-
фата е следствие от изменението на чл. 103в,