Държавен вестник, бр. 55, 2015 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  55
касационен съд, Върховният административен 
съд, главният прокурор, Висшият съдебен съ­
вет, Инспекторатът към Висшия съдебен съвет, 
Националната следствена служба, Висшият 
адвокатски съвет, Асоциацията на българските 
административни съдии, Съюзът на съдиите 
в България, Българската съдийска асоциация, 
Асоциацията на прокурорите в България, 
Камарата на следователите в България, Съ­
юзът на юристите в България, Българската 
асоциация за европейско право, Институтът 
за модерна политика, Българският институт 
за правни инициативи, Фондация Български 
адвокати за правата на човека (ФБАПЧ).
В изпълнение на предоставената им въз­
можност становища по делото са предста­
вили Министерският съвет, министърът на 
правосъдието, Върховният касационен съд, 
главният прокурор, Висшият съдебен съвет, 
Националната следствена служба, Съюзът 
на съдиите в България, Камарата на следо­
вателите в България, Съюзът на юристите в 
България, Българската асоциация за европей­
ско право, Фондация Български адвокати за 
правата на човека.
Министърът на правосъдието, Върховният 
касационен съд, Съюзът на съдиите в Бъл­
гария и ФБАПЧ са мотивирали становища 
за основателност на искането за обявяване 
противоконституционност на разпоредбата на 
чл. 16, ал. 1 ЗСВ в оспорената част.
Според тях ВСС е конституционно съз­
даден орган, чиято основна функция е да 
гарантира независимостта на съдебната власт 
от политическите клонове на властта, като 
не позволява установяване на контрол върху 
нея, който би обезсмислил конституционно 
установената є независимост. Той се явява 
орган на съдебната власт, създаден, за да 
гарантира независимостта на магистратите в 
процеса на тяхното назначаване и кариерно 
развитие. Поддържа се, че правомощията на 
ВСС по чл. 130, ал. 6 и 7 от Конституцията 
уреждат административни и организационни 
по своя характер дейности, които ВСС осъ­
ществява по отношение на цялата система 
от органи, включени в съдебната система. 
Осъществяването на тези дейности обаче не 
представлява упражняване на управленска 
функция, доколкото управлението на една 
система изисква субординация и контрол 
между отделните органи и звена, поради ко­
ето както органите на съдебната власт, така 
и отделните магистрати не са подчинени на 
ВСС, а той не разполага спрямо тях с кон­
тролни правомощия, които са съществена част 
от управленската функция на един админи­
стративен орган. Възлагането на управленска 
функция на ВСС по отношение на съдебната 
власт извън кадрови, финансови и организа­
ционно-технически правомощия противоречи 
на конституционно установения принцип за 
независимост на съдебната власт. Според 
този принцип независимостта на съдебната 
власт означава независимост от останалите 
власти и на следващо място независимост на 
съдията, прокурора и следователя в процеса 
на правоприлагането и правораздаването и 
подчинението им само на закона. Чрез въз­
лагането на управленска функция на ВСС се 
създават условия за зависимост на тази им 
дейност от разрешенията и преценките на 
друг орган и длъжностни лица, което пред­
ставлява нарушение на установения с чл. 117, 
ал. 2 КРБ принцип. Във връзка с това се под­
държа още, че законодателят е излязъл извън 
конституционната делегация по чл. 133 КРБ, 
с която е предвидено единствено организа­
цията и дейността на ВСС, на съдилищата, 
на прокурорските и следствените органи, 
на съдиите, прокурорите и следователите, 
условията и редът за тяхното назначаване и 
уволняване, на реда за реализиране на тях­
ната отговорност да се уреждат със закон. 
Така очертаните параметри на конституци­
онната делегация изключват възможността 
разширяване обема на компетентността на 
ВСС да се извърши на законово ниво, като 
му се възложи и функцията по управление на 
дейността на съдебната власт. Твърди се, че 
управленските функции по планиране, орга­
низиране, ръководене, контрол и регулиране 
на присъщите само за съдебната система пра­
вораздавателна дейност и надзор за законност 
не са възложени от КРБ на ВСС в качеството 
му на административен орган. Такова било 
положението и по отношение управлението на 
структурите на съдебната власт, които също 
разполагат с правомощия по администрира­
не на несъщинската правосъдна дейност. С 
позоваване на принципа за независимост на 
съдебната власт се обосновава и изводът, че 
всички функции по администриране, които 
не са възложени от Конституцията на ВСС, 
се осъществяват от структурите на съдебна­
та власт по ред, предвиден в устройствения 
закон. На следващо място, в съгласие с чл. 4 
КРБ – принципа за правовата държава, и 
чл. 5 КРБ – върховенството на Конституци­
ята, се аргументира разбирането, че със ЗСВ 
като устройствен закон е допустимо да се 
осигурява изпълнението на конституционно 
възложените функции на ВСС, включително 
чрез формулиране на нови правомощия, ко­
ито обаче следва пряко да са свързани и да 
произтичат от конституционно възложената 
му компетентност. Такива са правомощията 
по отчитане натовареността на съдебната 
власт, по организацията и провеждането на 
конкурсите за назначаване и повишаване на 
съдиите, прокурорите и следователите, по