Държавен вестник, бр. 21, 2004 г., стр. 43

Б Р О Й  21
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  43
те текстове на чл. 34 и 35 КТ очертават крите-
риите за представителност съответно на орга-
низациите на работниците и служителите и на
работодателите. С новата разпоредба на чл. 36
КТ е регламентирано признаването на предс-
тавителните синдикални организации и орга-
низации на работодателите. Проверката на
изискванията за представителност на вече приз-
натите за представителни синдикални и рабо-
тодателски организации е уредена съответно в
новия чл. 36а КТ.
Съгласно чл. 1 от ПМС №152 от 2003 г. Ми-
нистерският съвет приема Наредба за опреде-
ляне на реда за установяване наличието на кри-
териите за представителност на организациите
на работниците и служителите и на работода-
телите. Съобразно с чл. 2 от постановлението
за представителни на национално равнище се
признават само тези синдикални организации
и организации на работодателите, за които е
установено наличието на критериите по чл. 34
и 35 КТ по реда на наредбата.
Текстът на § 1 от ПЗР на ПМС № 152 от
2003 г. гласи:
“§ 1. (1) Организациите на работниците и
служителите и на работодателите, които с ре-
шение на Министерския съвет са били приз-
нати за представителни на национално рав-
нище на основание чл. 3 от Кодекса на труда,
в срок до 15 октомври 2003 г. представят в Ми-
нистерския съвет документите, необходими
за установяване наличието на критерии за
представителност.
(2) Организациите по ал. 1 запазват предс-
тавителността си за срок 3 месеца след изтича-
нето на срока по ал. 1.”
Като основание за отмяна на обжалваната
разпоредба на § 1, ал. 2 от ПЗР на ПМС № 152
от 2003 г. жалбоподателят сочи неспазването
на установената форма. В жалбата се поддър-
жа, че съобразно с чл. 36 и 36а от Кодекса на
труда (КТ) актът за даване, отнемане или пот-
върждаване статута на представителна синди-
кална организация на национално равнище
трябва да бъде приет с решение на Министерс-
кия съвет. Жалбоподателят счита, че Минис-
терският съвет незаконосъобразно е регламен-
тирал атакуваната разпоредба с постановление,
вместо да приеме съответно решение в съот-
ветствие с изискванията на КТ. Доводите на
жалбоподателя са неоснователни.
С решение № 9121 от 15.Х.2003 г. по адм. д.
№ 7064/2003 на ВАС—петчленен състав, Върхов-
ният административен съд се е произнесъл по
искане за отмяна на ал. 1 на § 1 от ПЗР на ПМС
№ 152 от 2003 г., като е отхвърлил жалбата в тази
є част. В мотивите към решението петчленният
състав на ВАС е приел, че разпоредбата предс-
тавлява “правна норма с процедурен характер,
уреждаща срока за подаване на необходимите
документи за установяване наличието на крите-
риите за представителност”. Съдът е приел, че
мястото на тази разпоредба е именно в ПМС
№ 152 от 11.VII.2003 г., тъй като регламентира
правни отношения, свързани с приложението на
наредбата, приета със същото постановление.
От съдържанието на § 1, ал. 1 от ПЗР на ПМС
№ 152 от 2003 г. следва изводът, че с приемането
на постановлението се открива процедура по
чл. 36а, ал. 2 КТ за проверка на критериите за
представителност на заварените национално
представени синдикални организации и органи-
зации на работодателите.
Кодексът на труда не регламентира изрично
формата на акта, с който Министерският съвет
инициира извършването на проверка на изиск-
ванията за представителност на синдикалните
и работодателските организации. Атакуваната
в настоящото производство разпоредба на § 1,
ал. 2 от ПЗР на ПМС № 152 от 2003 г. има пряко
отношение към откритата процедура по чл. 36а,
ал. 2 КТ. В този смисъл не е необходимо съща-
та да бъде приета във формата на решение на
Министерския съвет.
Неоснователни са съображенията на жал-
боподателя за противоречие на § 1, ал. 2 от ПЗР
на ПМС № 152 от 2003 г. с материалноправни
разпоредби на закона. В жалбата се твърди, че
оспорената разпоредба е приета, без да бъде
извършена предварителна проверка за нали-
чието на критериите за представителност по
чл. 34 и 35 КТ.
Разпоредбата на чл. 36, ал. 1 КТ овластява
Министерския съвет да определи реда за уста-
новяване наличието на критериите за предста-
вителност на синдикалните и работодателски-
те организации. Именно на това основание с
ПМС № 152 от 2003 г. е приета Наредбата за
определяне на реда за установяване наличието
на критериите за представителност на органи-
зациите на работниците и служителите и на ра-
ботодателите. Същевременно с приемането на
постановлението се открива и процедура по
чл. 36а, ал. 2 КТ. Обжалваната разпоредба на
§ 1, ал. 2 от ПЗР на ПМС № 152 от 2003 г. е въ-
ведена като елемент от тази процедура. Разпо-
редбата няма характер на решение на Минис-
терския съвет по смисъла на чл. 36а, ал. 3, т. 1
КТ, поради което нейното приемане не е обус-
ловено от предварително извършване на про-
верката за наличието на критериите за пред-
ставителност по чл. 34 и 35 КТ. С оглед на това
следва да се приеме, че не е налице поддържа-
ното от жалбоподателя несъответствие с мате-
риалноправни разпоредби на закона.
В жалбата се твърди, че § 1, ал. 2 от ПЗР на
ПМС № 152 от 2003 г. е незаконосъобразен по-
ради несъответствието му с целта на закона.
Жалбоподателят счита, че оспорената разпо-
редба му нанася вреди и го поставя в неравнос-
тойно положение спрямо тези синдикални ор-
ганизации, чиято представителност се запазва
съгласно текста до 15.I.2004 г. Изтъкнатите
доводи са неоснователни.