Държавен вестник, бр. 23, 2026 г., стр. 13

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13   
тивно проведено изпълнително производство, 
насочено не към самоцелно санкциониране 
на личността на длъжника, а най-вече към 
издирване на неговото имущество и събиране 
на установеното парично вземане по най-под­
ходящия и бърз начин в полза на кредитора“ 
(Решение № 6 от 2023 г. по к.д. № 7/2023 г.). 
Санкционирането на длъжника в случая е чрез 
ограничаването му при изпълнение на негово 
законово задължение, което само по себе си 
е ограничение на собствеността, установено 
в обществен интерес. Предвид това няма как 
да се приеме, че е постигнат баланс между 
обществения интерес и защитата на основ­
ните права, а в случая са противопоставени 
два обществени интереса – безопасността на 
движението по пътищата и събирането на 
публичните вземания, като са въведени огра­
ничения в ограниченията на собствеността. 
Тези ограничения са от естество да засегнат 
различни категории лица, определени с юри­
дически признаци („собственика или вписания 
в свидетелството за регистрация ползвател“) 
и от фактическото положение („лицето, кое­
то представя пътното превозно средство за 
проверка на техническата изправност“). На 
практика неплатените санкции се превръщат 
в тежест, която следва вещта и не позволява 
законосъобразното є ползване по предназна­
чение от което и да е лице.
Относно твърденията за засягане на правото 
на труд по чл. 16 и чл. 48, ал. 1 от Конститу­
цията Съдът отчита, че основното право на 
труд е с многопластово съдържание. „Него­
вата уредба в Основния закон е признание 
[...] за фундаменталното значение на труда 
като общо и лично благо [...]. Трудът и про­
фесията за отделния човек са материалните 
условия за живот и за свободното разгръщане 
на личността му“ (Решение № 17 от 2018 г. 
по к.д. № 9/2018 г.). Конституционната уред­
ба на правото на труд не се свежда само до 
неговото признаване, а изрично чл. 48, ал. 1, 
изр. 2 определя задължения правен субект за 
гарантирането на това право, а именно държа­
вата, на която се възлага да създава условия за 
неговото осъществяване. Разпоредбата на § 45, 
т. 3 ЗИДЗДвП рефлектира върху законността 
на ползването на пътните превозни средства 
чрез недопускане да се извърши преглед на 
техническата им изправност, докато не бъдат 
заплатени глоби или имуществени санкции за 
нарушения, извършени с тях. Ако тези пътни 
превозни средства са предмети за упраж­
няване на занятие или дейност по смисъла 
на чл. 213, ал. 1 от Данъчно-осигурителния 
процесуален кодекс или пособия по чл. 444, 
т. 4 от Гражданския процесуален кодекс, не­
обходими лично на длъжника, упражняващ 
свободна професия, те биха били изключени 
от имуществото, към което може да се насочи 
принудителното изпълнение. Като предвиж­
да друг ред за принуда да бъдат изпълнени 
наложени по ЗДвП глоби или имуществени 
санкции, законодателят лишава гражданите 
от съществуващи гаранции за техните права, 
с което на практика ги ограничава.
Трайната практика на Конституционния 
съд по въпроса за ограничаването на основ­
ните права на гражданите само в случаите, 
когато е налице легитимна цел, основанието 
е закрепено със закон, в рамките на предви­
дените в Конституцията ограничения и при 
спазване на принципа на пропорционалност 
(съразмерност) на преследваната цел (Решение 
№ 20/1998 г. по к.д. № 16/1998 г.; Решение 
№ 15 от 2010 г. по к.д. № 9/2010 г.; Решение 
№ 2 от 2011 г. по к.д. № 2/2011 г.; Решение 
№ 7 от 2016 г. по к.д. № 8/2015 г.; Решение 
№ 8 от 2016 г. по к.д. № 9/2015 г.; Решение 
№ 3 от 2019 г. по к.д. № 16/2018 г.; Решение 
№ 3 от 2021 г. по к.д. № 11/2020 г.; Решение 
№ 6 от 2023 г. по к.д. № 7/2023 г.), е форми­
рана включително по разпоредби, които са 
имали за цел повишаване на събираемостта 
на наложените глоби и имуществени санкции 
по ЗДвП. Принудата към изпълнението им 
чрез ограничаване на права или, както е в 
случая, чрез ограничаване в изпълнението 
на задължения, свързани с упражняването 
на права, не може да бъде пропорционално 
средство, ако не се постига в рамките на 
установените правила за събиране на пуб­
личните вземания, основани на принципите 
на законност, обективност, добросъвестност 
и право на защита. Противното накърнява 
„правовата държава в материален смисъл“, 
разбирана като „държава на справедливостта, 
където самата конституционна организация 
на държавната власт е обвързана с основните 
права като висша ценност; тяхната реализа­
ция е смисъл и цел на нейното упражняване“ 
(Решение № 3 от 2020 г. по к.д. № 5/2019 г.).
Въз основа на изложеното Конституцион­
ният съд намира, че § 45, т. 3 ЗИДЗДвП, с 
който е приета атакуваната от омбудсмана 
разпоредба на чл. 147, ал. 9а ЗДвП, противо­
речи на чл. 16, чл. 17, ал. 1 и 3 и чл. 48, ал. 1 
от Конституцията и следва да бъде обявен за 
противоконституционен.
Воден от тези съображения и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията, Консти­
туционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционна разпо­
редбата на § 45, т. 3 от Закона за изменение 
и допълнение на Закона за движението по 
пътищата (ДВ, бр. 64 от 2025 г.).
Председател: 
Павлина Панова
1024