Държавен вестник, бр. 9, 2016 г., стр. 130

СТР.  130	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  9
При обсъждане на компетентността на ор-
гана да издаде оспорения акт съдът е приел, 
че съгласно разпоредбата на чл. 103в, ал. 4 от 
Закона за морските пространства, вътрешните 
водни пътища и пристанищата на Република 
България (ЗМПВВППР) тарифата се приема 
от Министерския съвет по предложение на 
министъра на транспорта, информационните 
технологии и съобщенията. Предмет на рег-
ламентация от страна на МС е определяне 
на размера на таксите по ал. 2 и 3, реда и 
случаите, при които те се събират, както и 
реда за намаляване на таксите за приемане и 
обработване на отпадъци – резултат от кора-
боплавателна дейност. Видовете пристанищни 
такси са посочени в ал. 1, т. 1  – 5 на чл. 103в 
и са дължими от корабите, с изключение на 
военните, които посещават пристанищата за 
обществен транспорт с национално значение.
Видно от доклада на министъра на транс-
порта, информационните технологии и съоб-
щенията към проекта за приемане на про-
цесното ПМС, като причина за изменението 
и допълнението на тарифата се сочи и изме-
нението на ЗМПВВППРБ в частта относно 
чл. 103в, ал. 5, предвиждащ право на ДП 
„ПИ“ да събира таксите по ал. 1, т. 1, 2 и 4 
(канални такси; тонажни корабни такси и 
светлинни такси) за корабите, които посе-
щават пристанищата за обществен транспорт 
с регионално значение и пристанищата по 
чл. 107 – 109 (рибарски, яхтени и със специ-
ално предназначение), и обезпечава достъп 
до тези пристанища чрез поддържане на сред-
ствата за навигационно осигуряване, каналите 
и пристанищната акватория до границата на 
оперативната акватория.
Процесната тарифа, която се изменя с 
ПМС № 254 от 22.08.2014 г. (ДВ, бр. 72 от 
29.08.2014 г.), е издадена на основание законо-
вата делегация на чл. 103в, ал. 4 ЗМПВВППРБ. 
Тази правна норма делегира компетентност на 
МС да определи размера на таксите по ал. 2 
и 3 от закона, които препращат към ал. 1 от 
същия, съгласно който текст делегацията е 
само за такси, които се събират за посеще-
ние на пристанища за обществен транспорт 
с национално значение. Затова правилно 
съдът е посочил в мотивите на решението 
си, че разпоредбата на чл. 103в, ал. 5 от за-
кона е основание за събиране от ДП „ПИ“ 
на канални, тонажни и светлинни такси за 
пристанищата с регио­нално значение и тези по 
чл. 107 – 109 от закона, но същият не делегира 
компетентност на МС да определи размера на 
тези такси. Липсата на тази компетентност не 
може да се замести и от въведеното с текста 
на чл. 103в, ал. 5 ЗМПВВППРБ задължение 
за ДП „ПИ“ да обезпечава достъп до приста-
нищата за обществен транспорт с регионално 
значение и до пристанищата по чл. 107 – 109 
ЗМПВВППРБ, като поддържа средствата 
за навигационно осигуряване, каналите и 
пристанищната акватория до границата на 
оперативната акватория, срещу което задъл-
жение е предоставено правото на ДП „ПИ“ да 
събира таксите по чл. 103в, ал. 1, т. 1, 2 и 4 за 
корабите, които посещават пристанищата за 
обществен транспорт с регионално значение и 
пристанищата по чл. 107 – 109 ЗМПВВППРБ.
С оглед на тези констатации и изводи 
законосъобразно и обосновано тричленният 
състав е прогласил за нищожни изброените 
в решението разпоредби от тарифата (чл. 1, 
ал. 3, чл. 2, ал. 6, чл. 3, ал. 3, чл. 4, ал. 7) 
като приети от МС при липса на компетент-
ност. Преповтарянето на изложените мотиви 
в настоящото решение е безпредметно, тъй 
като същите изцяло се споделят от касаци-
онната инстанция. 
Правилно е заключението на съда, че 
възражението на жалбоподателите –  сдруже-
нието и търговското дружество, за липса на 
разходоориентираност на определения размер 
на таксите и за доближаване на същия до да-
нъка като начин на определяне и дължимост 
не обосновава извод за нищожност на акта и 
затова следва да се разгледа в контекста на 
възражението за допуснати нарушения на ма-
териалния закон, целта на закона и привидно 
спазената (от формална страна) процедура по 
приемане на измененията в тарифата. 
Правилно съдът е приел, че липсва фи-
нансова обосновка на реално необходимите 
разходи за осигуряване на всяка от услугите 
с оглед изготвените програми, проектиране, 
изграждане, развитие, безопасност, поддръж-
ка и прочее на пристанищата за обществен 
транспорт с национално значение. Предвид 
изложеното съдът е счел, че е необходимо 
обосновката да съдържа показатели за ма-
териално-технически и „административни“ 
разходи по престиране на услугата, които да 
бъдат подробно разписани и съобразени като 
обосновка към проекта във вид на статисти-
ка, дори въз основа на досегашните разходи 
и разходите по проекти за осъществяване на 
предмета на дейност на предприятието, във 
връзка с осигуряване на необходимите услуги 
съобразно нормите на националното и евро-
пейското законодателство. Това от своя страна 
води до незаконосъобразност на оспорената 
тарифа в частта на направените изменения 
като необосновано многократно увеличени 
разходи на услугите. Като е анализирал от-
делните текстове от нея, съдът е стигнал до 
обоснован извод, че както в чл. 103в, ал. 4, 
така и в разпоредбата на чл. 103в, ал. 1 от 
закона, като се посочват пристанища за 
обществен транспорт с национално значе-
ние, законодателят не прави разграничение 
между речни и морски такива, поради което 
незаконосъобразността на чл. 11 от тарифата 
в оспорената редакция се обосновава и от