Държавен вестник, бр. 30, 2021 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  30
ал. 8 ЗМИП предвижда правомощие на дирек­
тора на дирекция „Финансово разузнаване“ на 
Държавна агенция „Национална сигурност“ 
да дава на Висшия адвокатски съвет задъл­
жителни указания за отстраняване на конста­
тирани несъответствия в приетите вътрешни 
правила, включително и когато прецени, че 
предвидените в тях мерки не са достатъчни 
за постигане на целите на закона.
Видно от изложеното, предмет на оспоре­
ната уредба са задълженията на адвокатите, 
действащи при осъществяване на професио­
налните си функции, да сътрудничат на ком­
петентните органи на публичната власт в сфе­
рата на организирано противодействие срещу 
изпирането на пари. Атакуваните разпоредби 
на ЗМИП имат за свой пряк адресат гилдията 
на адвокатите и проявяват регулативното си 
въздействие в сферата на упражняването на 
адвокатската професия. 
Тъй като адвокатите са обвързани от мер­
ките срещу изпирането на пари в качеството 
им на лица, които по занятие извършват прав­
ни консултации, те осъществяват посочените 
в чл. 4, т. 15 ЗМИП дейности при условия, 
свързани с адвокатската практика. Поради 
това и задълженията на адвокатите само в 
предвидените от закона случаи да събират 
информация за своите клиенти, подлагайки 
ги на комплексна проверка в процеса на ус­
тановяване правното положение на клиент, и 
да уведомяват посочените държавни органи 
при съмнение/узнаване за изпиране на пари 
са изцяло в полето на осъществяваната от 
тях професионална дейност.
Изложеното дава основание да се заклю­
чи, че атакуваните разпоредби не се отнасят 
пряко до правата и свободите на гражданите 
като такива, а до задълженията на адвокати­
те да организират практиката си съобразно 
изискванията на ЗМИП и да въведат в нея 
съответни вътрешни процедури. Доколкото 
в искането се навеждат доводи за нарушени 
права на гражданите, те са косвени по ес­
теството си и опосредени през твърдения за 
непропорционалност на задълженията, вмене­
ни на посочената професионална гилдия, и за 
прекомерен размер на предвидените санкции 
при неизпълнение. 
Дейността на адвокатурата и свързаните 
с нея задължения на адвокатите по ЗМИП 
не са обект на непосредствена защита по 
реда на чл. 150, ал. 4 от Конституцията. На 
Висшия адвокатски съвет не е предоставено 
правомощие да оспорва закони по съображе­
ния, че те засягат дейността (стопанската) на 
адвокатурата като професионална общност, 
каквото засягане всъщност се релевира в на­
стоящото искане. Тъй като конституционният 
законодател е определил компетентността на 
Висшия адвокатски съвет по чл. 150, ал. 4 от 
Конституцията в съответствие с ролята на 
адвокатурата в защита на правата на граж­
даните, същата компетентност не би могла 
да бъде разширена по тълкувателен път до 
защитата на интереси, за които този орган 
не е призван да се застъпва. Обратното би 
довело до приравняването му със субектите 
с универсална сезираща компетентност по 
чл. 150, ал. 1 от Конституцията. Въпреки 
че правото на Висшия адвокатски съвет 
по чл. 150, ал. 4 има ефект на коректив на 
липсата на индивидуална конституционна 
жалба и осигурява своеобразен достъп на 
гражданите до конституционно правосъдие, 
това право не може да се разширява по пътя 
на тълкуването и да излиза извън пределите 
на конституционно възложените функции на 
адвокатурата и да се превръща във възможност 
за отстояване на интересите на определена 
професионална общност. Като е очертал рамка 
на компетентността на Висшия адвокатски 
съвет и е предвидил изисквания за упраж­
няването є, конституционният законодател 
му е предоставил сезиращо правомощие, 
съответстващо на неговите специфични кон­
ституционно предвидени функции и поради 
това то е по-ограничено от сезиращите пра­
вомощия на субектите по чл. 150, ал. 1 от 
Конституцията (Определение № 1 от 2020 г. 
по к. д. № 8/2020 г.).
Използването на финансовата система на 
държавата за целите на изпирането на пари е в 
ярък дисонанс с представите за справедливост 
в едно съвременно демократично общество. 
Поради това и изискването за справедли­
вост ще бъде чувствително накърнено, ако 
не се инвестира нормотворчески ресурс за 
превенция на дейностите по прикриване на 
произхода на доходи, генерирани от престъп­
ления. Потоците от „мръсни пари“ увреждат 
стабилността и репутацията на финансовия 
сектор и на икономиката в цялост и подхранват 
разпространението на корупция, организирана 
престъпност и тероризъм. Мащабът на такива 
последици предполага наказателните норми, 
насочени към санкциониране на изпирането 
на пари, да се съчетаят със специален меха­
низъм за превенция. 
В този смисъл ЗМИП създава благо­
приятна нормативна среда за постигане на 
справедлив от конституционноправна глед­
на точка резултат, свързан с изискването за 
справедливост чрез превенция на едно явле­
ние, което представлява сериозна опасност 
за демократичното общество. Превенцията, 
насочена към постигане на изискването за 
справедливост, е рамката, в която се вписва 
и атакуваната уредба, възлагаща на професи­
оналната общност на адвокатите определени 
задължения в разписани в закона хипотези. 
Обявяването на оспорения комплекс от норми 
за противоконституционен, в какъвто смисъл 
е изразената в искането воля, ще има за по­