Държавен вестник, бр. 65, 2023 г., стр. 19

БРОЙ  65	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
В съобразителната част на обсъжданото 
искане се изтъква, че съдържащите се в него 
тълкувателни въпроси са поставени в контек­
ста на едно обективно положение: „мандатът 
на ВСС е изтекъл“; в периода 4 юни – 9 юли 
2022 г. на общи събрания на съдиите, на про-
курорите и на следователите са избрани 11 
членове, като „до момента те не са встъпили в 
длъжност, тъй като Народното събрание не е 
осъществило правомощията си да избере оста-
налите 11 членове“; поради което „настоящият 
ВСС продължава да изпълнява дейността си 
извън своя мандат“. Твърди се, че „липсва 
ясна разпоредба в Основния закон“, което се 
разглежда като „предпоставка за различни 
интерпретации на този юридически факт“, и 
се излагат три възможни „интерпретации“, 
всяка от които според вносителя „поставя 
под съмнение останалите“. 
Според първата от тях „настоящият състав 
на ВСС следва да преустанови дейността си и 
да се формира нов състав от избраните членове 
от професионалната квота и от тримата чле-
нове по право“, при което „такъв състав може 
да функционира нормално, защото покрива 
минималните изисквания за кворум…“. Според 
това виждане „Продължаването на мандата 
на ВСС по аналогия с Решението на КС“ по 
к.д. № 7/2022 г. относно мандата на членовете 
на Инспектората към Висшия съдебен съвет 
е приложимо „само когато не е възможно да 
се сформира нов състав на ВСС“.
Съгласно второто съществуващо според 
вносителя „тълкуване на разпоредбата на 
чл. 130, ал. 4, изр. 1 […], което черпи аргумен-
ти от същото решение, настоящият състав на 
ВСС следва да продължи да функционира в 
пълния обем на правомощията си (каквото 
е реалното положение)“.
Третата възможна според главния прокурор 
интерпретация „поставя под съмнение само 
легитимността на настоящия ВСС да взема 
кадрови решения, касаещи административните 
ръководители в съдебната власт…“. Твърди се, 
че „това правомощие не е пряко свързано с 
текущата дейност на съдебните органи“, и са 
посочени други „функции, които обезпечават 
текущата работа на съда, прокуратурата и 
следствието“, като се прави извод, че Висши-
ят съдебен съвет следва да продължи своите 
функции само относно правомощия, „пряко 
свързани с текущата дейност на съдебните 
органи“, при което под съмнение е само ле-
гитимността му да взема кадрови решения, 
засягащи административните ръководители 
в съдебната власт.
Въз основа на изложените общо (без кон-
кретизация по трите отделно формулирани 
тълкувателни въпроса) съображения относно 
„основателността“ на искането, изразени в 
„интерпретации“/„тълкувания“, които „битуват 
в професионалните среди и в обществото“, 
вносителят на искането заключава, че е нали-
це „противоречие между две конституционни 
ценности – мандатност и непрекъснато функ-
циониране касателно най-висшия орган на 
съдебната власт“ и че „битуващите различни 
тълкувания […] реално застрашават правната 
сигурност […] и се поставя под съмнение за-
конността на действията на ВСС, а от там и 
на съдебната власт“. Вносителят приема, че 
посоченото обосновава „извод за наличие на 
правен интерес да се преодолее констатира-
ното противоречие по изложените въпроси“.
В искането не се посочва нито на кого (освен 
на самия вносител) принадлежат, нито къде 
или как са обективирани „различните вижда-
ния“ относно конституционната разпоредба, 
чието тълкуване се иска, и не се привеждат 
доводи за наличие на правен спор. Необхо-
димостта от тълкуване се обосновава с необ-
ходимостта да се преодолее съществуващата 
практика, изразяваща се в това, че въпреки 
изтичането на мандата на неговите изборни 
членове ВСС продължава да осъществява пра-
вомощията си. Съдът намира за необходимо 
да припомни, че „не е консултативен орган, 
а упражнява правомощие за задължително 
тълкуване, когато има обоснован интерес от 
това. […] Задължително тълкуване не може да 
се извършва в отговор на доктринерен спор 
или конюнктурни политически интереси“ (Оп-
ределение № 8 от 2016 г. по к.д. № 17/2016 г.). 
„Различните мнения в правната доктрина […] 
не могат да се приравнят на противоречива 
практика по прилагането“ (Определение № 3 
от 2015 г. по к.д. № 7/2015 г. и др.). 
Като се основава на така очертаната от-
правна позиция, Съдът установи следното:
Първият тълкувателен въпрос в искането 
на главния прокурор е формулиран така: 
„Прекратяват ли се функциите на Висшия съ-
дебен съвет с изтичане на мандата по чл. 130, 
ал. 4, изр. 1 от Конституцията на Република 
България на изборните му членове?“.
Тази формулировка съдържа неточ-
ност. „Функции“ или „правомощия“ на един 
конституционно предвиден държавен орган 
могат да бъдат прекратени с изменение на 
тяхната правна уредба в Конституцията и/
или в закона, респ. с прекратяване на съ-
ществуването в държавния механизъм на 
такъв орган. Изтичането на мандата на пер-
соналния състав на един орган не може да 
прекрати функциите или правомощията му. 
В контекста на изложените (макар и общо 
за трите въпроса) мотиви на вносителя на 
искането Съдът приема, че първият въпрос 
се отнася до тълкуване дали се прекратява 
„функционирането“ на ВСС с изтичането на 
мандата на неговите изборни членове.