Държавен вестник, бр. 25, 2012 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  25
3. задължение, включващо ограничения за 
осъденото лице относно напускане на тери-
торията на изпълняващата държава;
4. предписания за осъденото лице, свързани 
с поведението, пребиваването, образованието 
или обучението, дейностите за отдих, или 
съдържащи ограничения или условия във 
връзка с извършването на професионална 
дейност;
5. задължение за осъденото лице да се отчита 
в определени часове пред определен орган;
6. задължение за осъденото лице да избягва 
контакти с определени лица;
7. задължение за осъденото лице да избягва 
контакти с определени предмети, които е из-
ползвало или е вероятно да използва с оглед 
на извършването на престъпление;
8. задължение за осъденото лице да из-
вършва труд в полза на обществото;
9. задължение за осъденото лице да съ-
действа на пробационен служител или на 
представител на социална служба, който носи 
отговорност по отношение на осъдени лица;
10. задължение за осъденото лице да се 
подложи на терапевтично лечение или на 
лечение за зависимост.
Адаптиране на пробационните мерки или ал-
тернативните санкции
Чл. 5. (1) Когато характерът или продължи-
телността на наложената с решението по чл. 2, 
т. 1 пробационна мярка или алтернативна 
санкция или продължителността на срока на 
пробацията са несъвместими с българското 
законодателство, българският компетентен 
орган може да ги адаптира в съответствие с 
характера и продължителността на наказания-
та, предвидени в българското законодателство 
за аналогични деяния.
(2) Адаптираната пробационна мярка, ал-
тернативна санкция или продължителността 
на срока на пробацията се съобразява макси-
мално с наложената в издаващата държава.
(3) Когато продължителността на наложе-
ната пробационна мярка или алтернативна 
санкция или продължителността на срока 
на пробацията надвишава максималната 
продължителност, предвидена в българското 
законодателство, при адаптирането се оп-
ределя максималната продължителност на 
съответното наказание, предвидена в Репуб-
лика България.
(4) Адаптираните наказания не могат да 
бъдат по-строги или по-продължителни от 
първоначално наложените с решението по 
чл. 2, т. 1.
Удостоверение
Чл. 6. Решенията по чл. 2, т. 1 и 3 или 
заверени копия от тях се придружават от 
удостоверение по образец съгласно приложе-
ние № 1, издадено от компетентен орган на 
държава членка, постановил акта.
Езици
Чл. 7. (1) Удостоверението по чл. 6 се изпра-
ща заедно с превод на официалния език или на 
един от официалните езици на изпълняващата 
държава, или на друг език, който тя е посочи-
ла в декларация, депозирана при Генералния 
секретариат на Съвета на Европейския съюз.
(2) Удостоверението, изпратено до компе-
тентен орган в Република България, се при-
дружава с превод на български език.
Компетентен орган за признаване
Чл. 8. (1) Компетентни органи в Република 
България да признаят решенията по чл. 2, 
т. 1, издадени в друга държава – членка на 
Европейския съюз, са окръжните съдилища 
по местоживеенето на лицето.
(2) В случаите, когато местоживеенето на 
осъденото лице в Република България е не-
известно или ако осъденото лице не живее в 
страната, компетентен да признае решението 
по чл. 2, т. 1 е Софийският градски съд.
(3) Когато орган получи решение по чл. 2, 
т. 1, което не е компетентен да признае, той 
го изпраща служебно на съответния компе-
тентен съд и незабавно уведомява за това 
органа в издаващата държава. Компетентният 
съд незабавно уведомява органа в издаващата 
държава за получаването.
Компетентен орган за изпращане
Чл. 9. Решенията по чл. 2, т. 3 се изпращат 
от българския съд, който ги е постановил 
като първа инстанция.
Кореспонденция и обмяна на информация
Чл. 10. (1) Българските компетентни орга-
ни си кореспондират и обменят информация 
директно с компетентните органи на други 
държави членки.
(2) Когато българският съд не разполага 
с информация за компетентния орган в из-
пълняващата държава, той извършва всички 
необходими запитвания, включително чрез 
звената за контакт на Европейската съдебна 
мрежа, с цел получаване на информация от 
изпълняващата държава.
(3) Решенията по чл. 2, т. 1 и 3 или заверени 
копия от тях заедно с придружените с превод 
удостоверения се приемат и изпращат по поща, 
електронна поща, факс или по всеки друг на-
длежно защитен начин, позволяващ писмен 
запис и удостоверяване на автентичността.
(4) Оригиналът на решенията по чл. 2, 
т. 1 и 3 или техни заверени преписи, както и 
оригиналът на удостоверението се изпращат 
на компетентния орган на изпълняващата 
държава при искане от негова страна.
Ред за изпълнение
Чл. 11. Решения по чл. 2, т. 1, постановени 
в друга държава – членка на Европейския 
съюз, и признати в Република България, се 
изпълняват по реда, установен в българското 
законодателство.