Държавен вестник, бр. 46, 2003 г., стр. 15

Б Р О Й  46
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
при повторно обжалване на въззивното реше-
ние, като в последния случай събира и доказа-
телства за новооткрити обстоятелства. Общо-
то събрание смята, че тази промяна на уредбата
на касационното производство е в противоре-
чие с чл. 119 от Конституцията, който отрежда
положението на касационна инстанция на ВКС,
както и с чл. 124 от Конституцията, който от-
режда функцията на върховен съдебен надзор
за точно и еднакво прилагане на законите от
всички съдилища. Конституционната рамка на
касационното правораздаване според ОСГК
изключва произнасяне по фактически въпроси,
а само по прилагане на закона. В тази рамка
според ОСГК се вписва и осъществяването на
върховния надзор за точно и еднакво прилага-
не на законите (чл. 124 от основния закон).
В допълнително представеното становище
ОСГК обръща внимание на противоречието на
атакуваните текстове с чл. 4 от Конституцията,
защото с въвеждането на необосноваността като
касационно основание и правилото, че при от-
мяна на въззивното решение касационният съд
решава делото, се нарушават принципите на
непосредственост и на решаването на делото
при наличие на свободно съдийско убеждение—
два основни принципа на гражданския процес.
В подкрепа на искането е становището на
Български адвокати за правата на човека само
относно § 20 ЗИДГПК, с който се създава
чл. 218и ГПК.
Народното събрание, Министерският съвет,
министърът на правосъдието и Съюзът на юрис-
тите в България изразяват становища, че ата-
куваните текстове от закона не са противокон-
ституционни.
Върховният административен съд, Висшият
съдебен съвет, Съюзът на съдиите и Висшият
адвокатски съвет не са взели становище.
Конституционният съд, като съобрази дово-
дите, изложени в искането, както и съображе-
нията на конституираните страни, за да се про-
изнесе, взе предвид следното:
Едно от основните начала на Конституция-
та на Република България е принципът на пра-
вовата държава—върховенството на Конститу-
цията и законите (чл. 4 от Конституцията).
Съдебната власт защитава правата и закон-
ните интереси на гражданите, юридическите
лица и държавата (чл. 117). Тази защита се осъ-
ществява от конституционно установените съ-
дебни органи —ВКС, ВАС, апелативни, окръж-
ни, военни и районни съдилища. Върховният
касационен съд наред с всички останали посо-
чени в разпоредбата съдилища осъществява
правораздавателната функция, която е основ-
ната функция на съдебната власт—чл. 119, ал. 1
от Конституцията.
Наред с това в съответствие с мястото, кое-
то ВКС заема в иерархията на съдебните орга-
ни, му е предоставено правомощието да осъ-
ществява върховния съдебен надзор за точно и
еднакво прилагане на законите от всички съди-
лища—чл. 124 от Конституцията.
УКАЗ № 173
На основание чл. 98, т. 8 от Конституцията
на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Награждавам Емил Аспарухов Стойчев с
орден “Стара планина” първа степен за голе-
мия му принос за развитието на българската
култура, за утвърждаването и популяризиране-
то є по света.
Издаден в София на 16 май 2003 г.
Президент на републиката: Георги Първанов
Министър-председател:
Симеон Сакскобургготски
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието: Антон Станков
29332
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 6
от 8 май 2003 г.
по конституционно дело № 23 от 2002 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел: Румен Янков, членове: Георги Марков,
Димитър Гочев, Тодор Тодоров, Маргарита
Златарева, Васил Гоцев, Людмил Нейков, Жи-
ван Белчев, Пенка Томчева, Лазар Груев, при
участието на секретар-протоколиста Гергана
Иванова разгледа в закрито заседание на 8 май
2003 г. конституционно дело № 23 от 2002 г.,
докладвано от съдията Димитър Гочев.
Делото е образувано на 14 декември 2002 г.
по искане на общото събрание на гражданската
колегия на Върховния касационен съд на Репуб-
лика България за даване на задължително тъл-
куване на чл. 119, ал. 1 и чл. 124 от Конституци-
ята и за установяване противоконституционност
на § 17, § 20, § 21, § 23 и § 34 на Закона за измене-
ние и допълнение на Гражданския процесуален
кодекс (ЗИДГПК)—ДВ, бр. 105 от 2002 г.
С определение от 21 януари 2003 г. съдът е
отклонил искането за даване на задължително
тълкуване на чл. 119, ал. 1 и чл. 124 от Конститу-
цията и е допуснал за разглеждане по същество
искането за установяване противоконституци-
онността на посочените текстове от ЗИДГПК.
С това определение са конституирани като
заинтересувани страни Народното събрание,
Министерският съвет, министърът на правосъ-
дието, Върховният административен съд, Вис-
шият адвокатски съвет, Съюзът на юристите в
България, Съюзът на съдиите, Висшият адво-
катски съвет и Българските адвокати за права-
та на човека.
 В искането са развити съображения за про-
тивоконституционност на атакуваните тексто-
ве. Сочи се, че с тези текстове, като се прави
реформа в касационното производство, се въз-
лага на Върховния касационен съд (ВКС) раз-
глеждането на дела по същество при отмяна на
неправилни решения, поради необоснованост и