Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  1
ръководител на друга определена със закон 
институция и той е изразил воля да заеме 
друга длъжност с полагане на клетва пред 
Народното събрание, народният представител 
не запазва статуса си.
Конституционният съд, след като обсъди 
изложените в исканията на Народното събра-
ние и на президента на Република България 
доводи и представеното становище по дело-
то, образувано по искане на група народни 
представители, прие следното:
1. В чл. 72, ал. 1 от Конституцията са 
посочени следните основания за предсрочно 
прекратяване на пълномощията на народен 
представител: подаване на оставка пред На-
родното събрание; влизане в сила на присъда, 
с която е наложено наказание лишаване от 
свобода за умишлено престъпление, или ко-
гато изпълнението на наказанието лишаване 
от свобода не е отложено; установяване на 
неизбираемост или несъвместимост и смърт. 
В практиката на Конституционния съд има 
случаи, когато се е поддържало, че избро-
яването в чл. 72, ал. 1 от Конституцията 
е изчерпателно (Решение № 20/1992 г. по 
к.д. № 30/1992 г.), като той се е позовавал на 
буквалното тълкуване на текста и на естество-
то на отделните основания. На същата позиция 
е и Решение № 2/1992 г. по к.д. № 2/1992 г. 
В по-новата си практика обаче Конституци-
онният съд възприема различно становище, 
според което извършеното в чл. 72, ал. 1 от 
Конституцията изброяване не е изчерпателно 
(Решение № 13/2010 г. по к.д. № 12/2010 г.).
Конституцията съдържа и други разпоред-
би, които изрично се занимават с мандата на 
народните представители и с оглед предмета на 
регулираната материя имат пряко отношение 
към въпроса за предсрочното прекратяване на 
техните пълномощия. По-специално тя уста-
новява определени изисквания за избираемост 
на народните представители (чл. 65, ал. 1 от 
Конституцията) като абсолютна предпоставка 
за съществуването на пасивно избирателно 
право. Необходимостта те да са налице към 
момента на произвеждането на избора е вън 
от съмнение, но въвеждането им предпоставя 
тяхното наличие да бъде факт и след като 
е започнал да тече четиригодишният срок 
на мандата. Когато народен представител 
впоследствие, след деня на произвеждане на 
изборите, когато започва неговият мандат 
(Решение № 5/2001 г. по к.д. № 5/2001 г.), бъде 
поставен под запрещение по съответния ред 
или пък придобие и друго освен българско 
гражданство, на това основание неговите 
пълномощия трябва да бъдат прекратени 
предсрочно.
Извън случаите на прекратяване на пълно-
мощията на народен представител на индиви-
дуално основание, по сходен начин следва да 
се разсъждава и по отношение предсрочното 
прекратяване на пълномощията на народен 
представител вследствие предсрочното прек- 
ратяване на пълномощията на Народното 
събрание (чл. 99, ал. 5 от Конституцията). 
Конституционният съд вече изрично се е 
произнасял по този въпрос, като е приел, че в 
случай на разпускане на Народното събрание 
при условията на чл. 99, ал. 5 от Конститу-
цията пълномощията на народния предста-
вител се прекратяват (Решение № 20/1992 г. 
по к.д. № 30/1992 г.). Логиката на подобно 
решение обаче е по-специална. Тя произтича 
от правилото, че с прекратяването на пълномо-
щията на Народното събрание (чл. 64, ал. 3 от 
Конституцията) се прекратяват пълномощията 
на всеки от 240-те народни представители, 
от които то се състои (Решение № 8/1993 г. 
по к.д. № 5/1993 г.). 
Изброяването, което се съдържа в чл. 72, 
ал. 1 от Конституцията, не предлага изчер-
пателна уредба на основания за прекратя-
ване на пълномощията на отделен народен 
представител. Отношение към възможността 
за предсрочно прекратяване на пълномощи-
ята на народен представител има и чл. 65, 
ал. 1 от Конституцията, доколкото с него 
се установяват условия за избираемост на 
народен представител и те имат характер 
на абсолютна предпоставка за пасивното 
избирателно право. Необходимо е обаче да 
се подчертае, че основанията за предсроч-
ното прекратяване на пълномощията на 
народен представител могат да бъдат пред-
мет единствено на конституционна уредба и 
следователно изброяването им е ограничено 
в рамките на Конституцията. Подобно ре-
шение се налага предвид необходимостта да 
се създадат възможно най-солидни гаранции 
за стабилност на правоотношението на поли-
тическо представителство и за нормалното 
функциониране на законодателната власт. В 
духа на направеното заключение следва да 
се допълни, че не е допустимо правилата, 
които се съдържат в Конституцията относно 
предсрочно прекратяване на пълномощията на 
други държавни органи, било колективни или 
еднолични, да бъдат прилагани по аналогия 
и по отношение на народните представители, 
както и обратното. Това е така, защото какви 
да бъдат основанията за предсрочно прекра-
тяване на пълномощията зависи изцяло от 
характера на компетенциите на съответния 
държавен орган в качеството му на носител 
на власт и неговото място в системата на 
разделение на властите. По този начин следва 
да се обясни и разликата в основанията за 
предсрочно прекратяване на пълномощията 
на народен представител, на президента и 
вицепрезидента (чл. 103 от Конституцията) и 
на съдиите в Конституционния съд (чл. 148 
от Конституцията).