Държавен вестник, бр. 78, 2004 г., стр. 15

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
в) преценка за налични свободни легла, при спеш-
ност—за възможност за приемане веднага;
г) оценка на съотношението риск от неприемане/
нарушаване на терапевтичната среда при пълна заетост;
д) представяне на заявката на екипа на отделени-
ето; решението за приемане се взима от приемащия
лекар след консултиране с началник на отделението,
а в случаи на спешност—съгласно правилника за уст-
ройството, дейността и вътрешния ред на лечебното
заведение;
е) осигуряване на информирано съгласие за хоспи-
тализация и гарантиране на спазването на международ-
но утвърдените стандарти и законовите изисквания при
недоброволно приемане;
ж) указания на старшата сестра и екипа по настаня-
ването в конкретна стая, проверка на багажа и смяната
на облеклото; при необходимост от непрекъснат над-
зор или при висок риск от агресия пациентът се наста-
нява в специално предназначената за тези цели стая;
з) първоначална оценка на състоянието на пациен-
та и регистрирането є в документацията според прото-
колите за оценка;
и) документацията се оформя според изисквания-
та на стандартизираната документация, като при пър-
воначалната оценка следва задължително да съдър-
жа: начин на постъпване (особено подробно се описва
недоброволното постъпване, като се прилагат всички
юридически документи: преписки, постановления, пис-
ма), психичен статус с извадки от пряка реч на паци-
ента, неврологичен статус, телесен статус, психиатри-
чен синдром, диагноза по МКБ-10, диагностичен и
лечебен план, режим и надзори; лице с психично раз-
стройство става пациент на отделението след извърш-
ването на първоначалната оценка и завеждането на
документацията;
й) представяне на първоначалната оценка и лечеб-
ния план на екипно обсъждане, обичайно в деня след
приемането; при достатъчна информация се предста-
вя формулировка на случая, в противен случай тя се
прави на по-късен етап от обслужването; на екипното
обсъждане се определя лекуващ лекар, който може да
е приемащият с цел осигуряване на континюитет, а
при наличие на основания срещу това може да бъде и
друг лекар;
к) водене на екипа при справяне с възбуда при пос-
тъпване.
2.2.1. Указания за добра практика: намаляване на
тревожността и шока от попадане в затворено психиат-
рично отделение; предоставяне на информация за прог-
нозата за очакван престой и изход от лекуването, за
основанията за недоброволно приемане и за правата на
пациента според Хартата за правата на хоспитализира-
ните психиатрични пациенти на Световната психиат-
рична асоциация; предпазливо медициране или изчак-
ване при съмнение за прага на реактивност, за интокси-
кация или за индуцирано от психоактивни вещества
психично разстройство.
2.3. Протоколи за оценка на състоянието на пациента.
2.3.1. Първоначален преглед.
2.3.1.1. Целта на първоначалния преглед в отделе-
нието е:
а) да се събере информация от всички сфери на пси-
хопатологията и на функционирането и да идентифици-
ра онези области, в които събирането на информация
следва насочено да продължи и след прегледа;
б) да се предостави информация за предстоящите
процедури по време на престоя и разяснение на очаква-
ното лечение;
в) да се снижи тревожността от приемането и да
постави начало на терапевтична връзка;
г) да се планират изследвания и интервенции;
д) да се уточни режимът и специализираните надзори.
2.3.1.2. Процедура: провежда се в кабинет, при га-
рантирано време и пространство, осигуряващо уеди-
неност; при риск от агресия прегледът се провежда
задължително в присъствие на санитар или на друг
член от персонала; интервюиращите техники са по-
луструктурирани, т.е. следват предварително зададе-
ни тематични области, но начинът на задаване на
въпроси е свободен; структурирани оценки с апроби-
ран инструментариум, където са приложими, се пра-
вят едва след първоначалното интервю; лекарят, про-
вел първоначалното интервю, поема случая и дейст-
ва като лекуващ лекар до представяне на случая на
екипно обсъждане;
2.3.1.3. Указания за добра практика: при прегледа
се използват техники за насърчаване; започва се с от-
ворени въпроси с постепенен преход към затворени
във втората част на интервюто; обръщенията са съот-
ветни на културовата среда, възрастта и социалния ста-
тус на пациента; отчита се моториката и невербалната
комуникация.
2.3.2. Първоначална оценка.
Процедура за събиране, подредба по сфери и анали-
зиране на възможно най-изчерпателна информация
относно пациента и актуалното му състояние:
а) включва първоначалния преглед , но не се изчерпва
с него; информацията за всеки отделен случай се съби-
ра в три големи области: биологична, психологична и
социална.
б) изисква запознаване с наличната документация и
стъпки за осигуряването на такава, където се налага,
срещи с близки, с предишни лекуващи, планиране и
провеждане на необходимите изследвания: лаборатор-
ни, инструментални, психологични; в първоначалната
оценка влизат задължително телесният и неврологич-
ният преглед и отразяването им в историята на заболя-
ването (ИЗ);
в) отделен и специфичен компонент на първона-
чалната оценка е интервюто с близък; то е с различна
цел и технология на провеждането от първоначалното
интервю, въпреки че са налице редица общи за интер-
вюирането елементи; отчитат се по-специално: въз-
можността за пристрастие в информацията, тревож-
ността на близкия, специфичният характер на връзка-
та му с пациента, етични проблеми като лоялност и
конфиденциалност, нетерапевтични заявки, евентуал-
ни материални изгоди; крайната цел във всички слу-
чаи на интервю с близък е терапевтичната полза за
пациента и въвличането на близкия, където е възмож-
но, в лечебния план;
г) документалното отразяване на първоначалната
оценка се реализира чрез подробно отразяване в ИЗ и
в стандартизираната документация на: начин на пос-
тъпване в службата, анамнезата на актуалното състоя-
ние, историята на боледуване, личното развитие със
задължително отразяване на ранното развитие, соци-
алната ситуация, съпътстващите заболявания и инва-
лидност, подробен психиатричен статус с извадки от
пряката реч на болния, соматичен статус, неврологи-
чен статус, обобщение на случая с интерпретация в
терминология и синдромна оценка според МКБ-10,
диагностичен и лечебен план, режим и надзори, както
и формулировка на случая, ако е възможна на този етап;
д) първоначалната оценка се докладва на екипното
обсъждане обикновено в деня след приемането, на ко-
ето тя се коментира, приема, отхвърля или допълва и се
определя лекуващ лекар—обикновено същия, който е
извършил оценката, или друг при основания за това;
лекуващият лекар е един за пациента за целия период
на обслужване.
2.3.3. Оценка на суициден риск.
2.3.3.1. Тази оценка е задължителна за всеки ново-
постъпил. Отчита се не като категориална величина
(липсва—налице), а като дименсия с количествени пре-
ходи и степени на изразеност. Изразява се като пре-
диктивна оценка, т.е. опит за прогноза относно вероят-
ността от суицидни мисли, планове, подготовка, опити
или импулси. В оценката за суициден риск се включва
и по-общото себеувреждащо измерение с пасивна себе-