Държавен вестник, бр. 65, 2018 г., стр. 17

БРОЙ  65	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
В искането се излагат съображения за 
накърняване на принципа за равенство пред 
закона, състоящо се в създаване на привиле­
гия в полза на конкретни съдии, прокурори 
и следователи, които са получили оценка не 
по-ниска от „5,00“ и не са се класирали за 
заемане на определения брой длъжности в 
проведения конкурс. 
Равенството на гражданите пред закона е 
изведено като конституционен принцип, който 
стои в основата на гражданското общество и 
държавата (Решение № 14 от 1992 г. по к. д. 
№ 14/1992 г.). То е формулирано още и като 
основно право на гражданите (Решение № 10 
от 2016 г. по к.д. № 3/2016 г.). Равенството 
на гражданите пред закона по смисъла на 
чл. 6, ал. 2 от Конституцията означава ра­
венство пред всички нормативни актове, като 
признаците за недопускане на ограничения 
на правата и предоставяне на привилегии 
са посочени изчерпателно: раса, народност, 
етническа принадлежност, пол, произход, 
религия, образование, убеждения, полити­
ческа принадлежност, лично и обществено 
положение, имуществено състояние. Налице 
е гаранция срещу необосновано разширяване 
на основанията за недопускане ограничения 
на правата на гражданите или за предоставяне 
на привилегии (Решение № 14 от 1992 г. по 
к. д. № 14/1992 г.). 
Оспорената нормативна уредба не нару­
шава конституционния принцип за равенство 
в посочения смисъл, тъй като почива върху 
ясни правила, които намират приложение 
спрямо всички съдии, прокурори и следовате­
ли. Конкурсите за повишаване или премест­
ване в длъжност са отворени към всички, 
които отговарят на законовите изисквания. 
Тези изисквания са обективиран израз на 
възприетия подход и изградените критерии 
на законодателя за професионализма на 
участниците в съответния конкурс. Поради 
това те не представляват неравно третира­
не, защото признакът професионализъм не 
е между изчерпателно изброените в чл. 6, 
ал. 2 от Конституцията социални признаци 
за недопускане на ограничение на правата. 
От друга страна, именно професионалните 
и нравствените качества на кандидатите са 
предмет на оценка в конкурсните процедури 
и следователно те не могат да бъдат еднакви 
за всички. 
Постигането на оценка не по-ниска от мно­
го добър „5,00“ като условие за повишаване 
или преместване на участвалите в проведената 
конкурсна процедура също е важен показател 
и измерител на тяхната професионална под­
готовка, качества и квалификация. В своята 
практика Конституционният съд последова­
телно е поддържал, че правото на едно лице 
да заема определена длъжност не е абсолютно 
по своя характер и следователно подлежи на 
различни ограничения от обективен и субек­
тивен характер. Такива ограничения могат 
да произтичат от различни конституционни 
ценности и принципи, например закрилата 
на правата или законните интереси на други 
лица (чл. 57, ал. 2 от Конституцията), закрила 
на здравето на гражданите (чл. 52 от Кон­
ституцията), гарантиране на квалифицирана 
правна защита (чл. 56 от Конституцията) и 
др. Разпоредбата на чл. 6 от Конституци­
ята не забранява на държавата да изисква 
наличието на определена квалификация по 
предварително определени от законодателя и 
приложими в еднаква степен спрямо всички 
кандидати критерии (Решение № 18 от 1997 г. 
по к.д. № 12/1997 г.), какъвто е именно на­
стоящият случай. 
Принципът за равенството, на който се 
позовава вносителят, означава равенство на 
гражданите пред закона, като законът може 
за едно и също право или задължение да 
предвижда диференциация. Това обаче не води 
до извод за нарушаване на посочения консти­
туционен принцип, когато диференциацията 
се основава на определен критерий и на него 
отговарят всички от една група субекти (вж. 
Решение № 4 от 2014 г. по к. д. № 12/2013 г. и 
Решение № 6 от 2010 г. по к. д. № 16/2009 г.). 
Конституционният съд последователно се 
придържа към разбирането за равенството 
пред закона като относителна, а не абсо­
лютна равнопоставеност, както се приема и 
в съвременната конституционноправна док­
трина и практика (Решение № 5 от 2017 г. 
по к. д. № 12/2016 г.). В правовата държава 
законодателят е обвързан да урежда сходните 
случаи по еднакъв начин, а различните – по 
различен начин. Само така може да се гаран­
тира равенството пред закона и да се осигури 
справедливост в обществото (Решение № 3 от 
2013 г. по к.д. № 7/2013 г.).
Спрямо кандидатите в различни „пре­
дходни конкурси“, проведени за един и същ 
орган на съдебната власт, получили крайна 
оценка в конкурсната процедура не по-ниска 
от много добър „5,00“, не са налице сравними 
сходни обстоятелства, както се поддържа в 
искането, за да се възприеме твърдението за 
неравнопоставеност между тях. Конкурсите, 
в които те са участвали, са проведени по 
различно време, за различен брой вакантни 
длъжности и с различен по брой класирани 
кандидати, които отговарят включително на 
изискването за крайна оценка. Идентично е 
положението и при съпоставката със случа­
ите на въобще неучаствали в конкурсната 
процедура съдии, прокурори и следователи. 
Несъстоятелно би било да се поддържа, че се 
нарушават правата на някого в рамките на 
конкурсна процедура, в която той не участва.