Държавен вестник, бр. 49, 2024 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  49
отношение към конкретната професия и към 
притежаваните от кандидата знания и умения. 
С оглед на това разграничение достъп до да­
дена професия получават тези лица, които са 
покрили квалификационните изисквания съг­
ласно нормативно установения ред, доказващ, 
че те са в състояние да заемат и изпълняват 
съответната длъжност/професия. Практику­
ването на редица професии без съответните 
знания и умения би било неподходящо и дори 
потенциално опасно за обществото. 
Българският законодател е определил ня­
колко професии, сред които юридическата, 
като регулирани с оглед на тяхната значимост 
за обществото. Той обаче не е установил общ 
стандарт, на който те трябва да отговарят, 
поради което за произнасянето по конкрет­
ния правен спор Конституционният съд не 
може да се позове на общи за тези професии 
нормативни изисквания, които стоят между 
Конституцията и оспорената разпоредба. Това, 
което отличава част от юридическите професии 
от другите регулирани професии, е, че редица 
длъжности, за които се изисква юридическо 
образование, са свързани с упраж­няване на 
държавна власт.
Изборът на юридическа професия е пред­
шест­ван от подбор при прием във висше 
училище, което е акредитирано да извършва 
обучение по специалност „Право“, от период 
на обучение, полагане на семестриални и дър­
жавни изпити. Получаването на юридическо 
образование се удостоверява с диплома за 
завършена магистърска степен по право. Тази 
диплома обаче не е достатъчна за упражняване 
на повечето юридически професии. Налага се 
юристите да преминат стаж за придобиване на 
практически умения по специалността, както 
и да докажат тези умения с полагане на изпит 
за правоспособност. 
Юридическата правоспособност дава право 
на лицата с висше образование по специалност­
та „Право“ и с професионална квалификация 
„юрист“ да упражняват професии, за които 
законодателят е поставил изискване да прите­
жават такава правоспособност. Наличието на 
юридическа правоспособност е задължително 
за редица професии: за съдия, прокурор, сле­
довател – чл. 162 ЗСВ; за държавен съдебен 
изпълнител и съдия по вписванията – чл. 267 
и 283 ЗСВ; за нотариус – чл. 8, ал. 1, т. 2 от 
Закона за нотариусите и нотариалната дейност; 
за частен съдебен изпълнител – чл. 5, ал. 1, 
т. 2 от Закона за частните съдебни изпълни­
тели; за адвокат – чл. 4, ал. 1, т. 2 от Закона 
за адвокатурата; за юрисконсулт, за когото в 
длъжностната характеристика за заемане на 
длъжността има изискване за придобита юри­
дическа правоспособност. Редица други закони, 
като Закона за военната полиция, Закона за 
отнемане на незаконно придобито имущество, 
Закона за противодействие на корупцията, За­
кона за Националната агенция за приходите, 
Закона за правната помощ, също въвеждат 
изискване за юридическа правоспособност 
за заемане на определени длъжности, които 
обикновено включват разследващи функции 
или такива на процесуално представителство 
пред съд.
Задължителният стаж на завършилите 
юристи е ориентиран към придобиване на 
практически умения, които са предпоставка 
за упражняване на различни юридически про­
фесии. В този смисъл става въпрос за опреде­
ляне на критерии относно практикуването на 
юридическа професия. Тези критерии поначало 
би трябвало да допълват и надграждат прила­
ганите при сертифициране на познанието по 
две причини: първата е, че те се отнасят до 
завършване на теоретико-практическия обу­
чителен процес с придобиване на юридическа 
правоспособност; втората е, че специалната 
правоспособност е предпоставка за достъп до 
повечето юридически професии, упражняване­
то на които се признава за юридически стаж. 
Конституционният съд няма компетентност да 
се произнася по съдържанието на изпита и по 
критериите за оценяване на знанията и умени­
ята на завършилите юристи. Неговата задача 
в производства като настоящото е да прецени 
дали повишената закрила на обществения инте­
рес допуска въвеждане със закон на изисквания, 
които не се съдържат в Конституцията, но се 
смятат за необходими. В разглеждания случай 
такъв е въпросът за условията и начина на 
придобиване на юридическа правоспособност, 
чиято липса не позволява достъп до редица 
юридически професии.
Историческият преглед на уредбата на ста­
жа и изпита за юридическа правоспособност 
показва приемственост на сегашната правна 
уредба с българската традиция, започната още 
от началото на миналия век. Три норматив­
ни акта, датиращи съответно от 1904, 1926 
и 1941 г., дават уредба, близка до сегашната, 
разбира се, при друга конституционна рамка. 
В Правилника за държавен изпит на свърши­
лите правни науки (утвърден с Височайший 
указ от 4.08.1904 г., под № 68, обн., ДВ, бр. 170 
от 7.08.1904 г.) е посочено, че всеки, завършил 
юридическо образование, следва да се яви 
на държавен изпит. Изпитната комисия се 
утвърждава от министъра на правосъдието, а 
кандидатите могат да се явят до три пъти. В 
Правилник и програма за теоретико-практичес­
ки държавен изпит на кандидатите за съдебна 
длъжност и адвокати (утвърден с Указ № 122 
от 23.10.1926 г., обн., ДВ, бр. 180 от 1926 г.) е 
посочено, че до този изпит се допускат кан­
дидати, които са завършили правни науки и 
са преминали стаж при Министерството на 
правосъдието. Изпитите се провеждат пред 
комисия, утвърдена със заповед на министъра 
на правосъдието, и кандидатите имат право да 
се явят два пъти; ако и двата са неуспешни, 
не се допускат до трети опит. В Правилника 
за теоретико-практически държавен изпит на 
кандидатите за съдебна длъжност и адвокати