Държавен вестник, бр. 39, 2015 г., стр. 41

БРОЙ  39	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  41  
такса и 1500,00 лв. адвокатско възнаграж­
дение – договор за предоставяне на правни 
услуги от 17.09.2012 г., платежно нареждане за 
кредитен превод и отчет за заверена сметка 
на адвоката за сумата от 1500,00 лв. 
„Кодап“ – ЕООД – 25,00 лв. държавна 
такса – платежно нареждане, адвокатско въз­
награждение в размер 1452,20 лв. – фактура 
№ 3727 от 1.07.2013 г., и преводно нареждане 
за кредитен превод от 28.06.2013 г.  
От така заявените разноски доказани са 
95,00 лв. разноски на „Млечни продукти Тра­
кия“ – ЕООД, 1525,00 лв. на сдружение „Наци­
онална асоциация на млекопреработвателите“ 
и 25,00 лв. на „Кодап“ – ЕООД. Направените 
от „Млечни продукти Тракия“ – ЕООД, и 
от „Кодап“ – ЕООД, разноски за адвокатско 
възнаграждение съдът не присъжда, тъй като 
същите не са надлежно доказани съгласно 
чл. 305 от Търговския закон. Представените 
фактури и кредитни нареждания не удосто­
веряват фактическото извършване на разхода 
за касатора. При плащане по банков път до­
казването е само с извлечение от заверената 
сметка на адвоката.
Дължимите на ответника – Министерския 
съвет, разноски за юрисконсултско възнаграж­
дение съдът определя на 300,00 лв. на основание 
чл. 8, ал. 2 във връзка с чл. 7, ал. 2, т. 4 от 
Наредба № 1 от 27.07.2004 г. за минималните 
размери на адвокатските възнаграждения. 
При така доказаните разноски и по ком­
пенсация съдът следва да осъди солидарно 
„Млечни продукти Тракия“ – ЕООД, „Ко­
дап“ – ЕООД, и сдружение „Национална асо­
циация на млекопроизводителите“ да заплатят 
на Администрацията на Министерския съвет 
225,00 лв. разноски, а Администрацията на Ми­
нистерския съвет, юридическото лице, в струк­
турата на което е органът – ответник, да за­
плати на „Млечни продукти Тракия“ – ЕООД, 
23,75 лв., на „Кодап“ – ЕООД – 6,25 лв., и на 
сдружение „Национална асоциация на мле­
копроизводителите“ – 381,25 лв. 
На основание чл. 194 АПК съдебното реше­
ние следва да бъде обнародвано в „Държавен 
вестник“.
Водим от горното и на основание чл. 221, 
ал. 2 във връзка с чл. 227, ал. 1 във връзка 
с чл. 172, ал. 2 и чл. 194 АПК Върховният 
административен съд 
Р Е Ш И :
Отменя решение № 6625 от 19.05.2014 г. на 
Върховния административен съд, постанове­
но по административно дело № 2357/2014 г. 
в частта, с която е отхвърлена жалбата на 
„Млечни продукти Тракия“ – ЕООД, „Ко­
дап“ – ЕООД, и сдружение „Национална 
асоциация на млекопроизводителите“ срещу 
чл. 1, ал. 1, т. 4, чл. 1, ал. 2 и 3, чл. 31, ал. 4, 
5 и 6 от Наредбата за специфичните изисква­
ния към млечните продукти и вместо него 
постановява:
Обявява нищожността на чл. 1, ал. 1, т. 4 и 
на чл. 31, ал. 4, 5 и 6 от Наредбата за специ­
фичните изисквания към млечните продукти.
Отменя чл. 1, ал. 2 и 3 от Наредбата за 
специфичните изисквания към млечните 
продукти.
Оставя в сила решението в останалата част.
Осъжда „Кодап“ – ЕООД, със седалище 
и адрес на управление София, бул. Илиянци 
12 – 14, „Млечни продукти Тракия“ – ЕООД, 
със седалище и адрес на управление Хасково, 
Северна индустриална зона, комплекс „Сер­
дика“, и сдружение „Национална асоциация 
на млекопреработвателите“, София, бул. Ва­
сил Левски 106, да заплатят солидарно на 
Администрацията на Министерския съвет 
на Република България, София, бул. Княз 
Александър Дондуков 1, разноски в размер 
225,00 лв. 
Осъжда Администрацията на Министер­
ския съвет да заплати на „Кодап“ – ЕООД, 
със седалище и адрес на управление София, 
бул. Илиянци 12 – 14, 6,25 лв., на „Млечни 
продукти Тракия“ – ЕООД, със седалище и 
адрес на управление Хасково, Северна индус­
триална зона, комплекс „Сердика“, 23,75 лв. 
и на сдружение „Национална асоциация на 
млекопреработвателите“, София, бул. Васил 
Левски 106, 381,25 лв. разноски по делото.
Решението да бъде обнародвано в „Дър­
жавен вестник“.
Решението не подлежи на обжалване.
Председател: 
Георги Колев
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
по административно дело № 9539 от 2014 г.
На съдията докладчик Соня Янкулова
Подписвам решението с особено мнение, 
защото считам, че чл. 2, 3, 4, 9, 20, 25, 26, 27 
от Наредбата също са нищожни, а Наредбата 
в останалата част е незаконосъобразна. 
Мотивите за този мой извод са следните:
По нищожността на чл. 2, 3, 4, 9, 20, 25, 
26, 27 от Наредбата:
Съгласно чл. 288, § 2 ДФЕС регламентът 
е акт с общо приложение, задължителен в 
своята цялост, който се прилага пряко във 
всички държави членки. В своята практика 
Съдът на Европейския съюз неотклонно при­
ема, че пряката приложимост на регламента 
изключва, освен ако не е предвидено друго, 
възможността държавите членки да приемат 
вътрешни разпоредби, които засягат обхвата 
на самия регламент (решение Bolmann, 40/69, 
ECLI:EU:C:1970:12, т. 4; решение Al-Aqsa, 
С-539/10, ECLI: ECLI:EU:C:2012:711, т. 86). 
Директната приложимост на регламента 
значи, че неговото влизане в сила и неговата 
приложимост не зависят от каквито и да било 
мерки, приемани в националното право. „По