Държавен вестник, бр. 55, 2000 г., стр. 15

Б Р О Й  55
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
Конституционният съд намира, че трябва да
се произнесе по това искане, като има предвид
действителното съдържание на чл. 6, ал. 2, 3 и
5 и чл. 9, ал. 4 КЗОО.
Тези разпоредби обхващат различни групи
осигурени лица. Във всяка група осигурените
лица са поставени при напълно еднакви и рав-
ни условия по отношение на начина за покрива-
не на дължимите осигурителни вноски. Внос-
ките за всеки осигурителен фонд са еднакви за
осигурените лица от всички групи независимо
от трудовата им дейност и упражнявана профе-
сия. Различията между групите (но не за разме-
ра на вноските) се състои в това, че: по отноше-
ние на групата държавни служители, кадровите
военнослужещи по Закона за отбраната и въо-
ръжените сили на Република България (ЗОВС),
офицерите и сержантите по Закона за Мини-
стерството на вътрешните работи (ЗМВР) и ли-
цата по чл. 19 от преходните и заключителните
разпоредби на Закона за изпълнение на наказа-
нията (чл. 6, ал. 2 КЗОО) осигурителните внос-
ки са за сметка на държавния бюджет по силата
на разпоредби на посочените закони; по отно-
шение на групата лица, работещи на основание
трудово правоотношение (чл. 6, ал. 3 КЗОО),
осигурителните вноски се разпределят между
осигурен и осигурител в посочено в законовия
текст съотношение, като вноските за фонд “Тру-
дова злополука и професионална болест” (чл. 6,
ал. 4) са за сметка на осигурителите; групата на
самоосигуряващите се лица внася осигурител-
ни вноски изцяло за своя сметка (чл. 5, ал. 2),
тъй като те работят на свой риск и за своя смет-
ка, те нямат работодател и следователно качес-
твото на осигурен и осигурител се сливат. Раз-
личията между отделните групи е от такова
обективно естество, че е невъзможно законо-
дателят да ги постави при напълно еднакви
условия освен по отношение на размерите на
дължимите вноски, които са определени със
закон и са съвършено еднакви за различните
осигурителни фондове. Тези различия се дъл-
жат на нееднаквите по вид трудова дейност и
упражнявана професия. Те обаче не са от кате-
горията на изрично изброените в чл. 6, ал. 2 от
Конституцията социални признаци, поради ко-
ито е недопустимо ограниченията на права или
създаването на привилегии (Решение № 14 от
10 ноември 1992 г. по к.д. № 14 от 1992 г.—ДВ,
бр. 93 от 1992 г.).
С оглед на тези съображения съдът приема, че
разпоредбите на чл. 6, ал. 2, 3 и 5 и чл. 9, ал. 4 КЗОО
не противоречат на конституционни норми.
III. По чл. 28 КЗОО—относно влагане на сво-
бодни средства от фондовете на държавното
обществено осигуряване.
Тази законова разпоредба дава възможност
временно свободни средства по фондовете на
държавното обществено осигуряване да се вла-
гат по депозитни сметки в банките или за при-
добиване на държавни ценни книжа.
Вносителите на искането считат, че е не-
допустимо осигурителните вноски на българ-
ските граждани да бъдат използвани не по
предназначение, а по усмотрение на държав-
ните органи, което би могло да се превърне в
източник на злоупотреба със средствата. Под-
държа се, че разпоредбата на чл. 28 КЗОО про-
тиворечи на чл. 4, ал. 1 и чл. 57, ал. 2 от Кон-
ституцията.
Съюзът на българските журналисти поддър-
жа по принцип искането и в тази част, без да
излага съображения.
Народното събрание, Министерският съвет,
министърът на труда и социалната политика,
НОИ и КНСБ обосновават тезата си за отхвър-
ляне на искането. Те считат, че разпоредбата
създава възможности за защита и увеличаване
на свободните парични средства по фондовете
на общественото осигуряване и не противоречи
на Конституцията.
Министърът на финансите, Висшият адво-
катски съвет, Българският лекарски съюз, Де-
мократичният съюз на пенсионерите в Бълга-
рия, Обединеният съюз на пенсионерите в Бъл-
гария и Съюзът на пенсионерите в България не
взимат становище.
Искането е неоснователно.
Създадената с чл. 28 КЗОО възможност за
влагане на временно свободните средства по
осигурителните фондове в банкови депозити
или за придобиване на държавни ценни книжа
не застрашава интересите на българските граж-
дани по отношение на осигурителните им внос-
ки, нито създава условия за злоупотреба с тези
средства. Напротив—това би довело до съхра-
няване и увеличаване на средствата по фондо-
вете на общественото осигуряване, което е не-
обходимо за тяхното ефективно функционира-
не и е в интерес на осигурените. Разпоредбата
не създава възможност за злоупотреба с осигу-
рителните вноски. Не законовите норми, а тях-
ното нарушаване води до злоупотреби. Разпо-
редбата на чл. 28 КЗОО не може да бъде въз-
приета като злоупотреба с права по смисъла
на чл. 57, ал. 2, нито противоречи на чл. 4, ал. 1
от Конституцията или която и да е друга кон-
ституционна норма.
IV. По чл. 68 във връзка с чл. 70 КЗОО—раз-
поредби относно придобиване право на пенсия
за осигурителен стаж и възраст и нейния раз-
мер, и чл. 70, ал. 3 КЗОО—изчисляване на инди-
видуалния коефициент във връзка с определяне
размера на пенсията.
Според вносителите на искането тези разпо-
редби, с които се увеличават възрастта и осигу-
рителния стаж за придобиване на право за пен-
сия за осигурителен стаж и възраст, противоре-
чат на принципите за хуманизъм и за справед-
ливост и на принципите за социална и правова
държава, посочени в преамбюла и чл. 4, ал. 1 и
чл. 5, ал. 1 от Конституцията. Същите разпо-