Държавен вестник, бр. 23, 2015 г., стр. 15

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
основният критерий, според който тези органи 
могат да получават необходимите им данни 
за нуждите на разкриването и разследването 
само на тежки престъпления, каквото е изис­
кването и на чл. 34, ал. 2 от Конституцията. 
Според чл. 93, ал. 1, т. 7 НК тежки са прес­
тъпленията, за които е предвидено наказание 
над пет години лишаване от свобода. Този 
критерий относно нуждите за получаване и 
ползване на трафични данни законодателят е 
въвел за всички органи, посочени в чл. 250б, 
ал. 1 ЗЕС. Следователно не се налага втори 
път единствено и само за всеки от органите по 
чл. 250б, ал. 1 ЗЕС да се въвежда изискването 
по чл. 250а, ал. 2 от закона. 
Според чл. 34, ал. 2 от Конституцията 
допустимо е ограничаване неприкоснове­
ността на правата по чл. 34, ал. 1 от нея и 
за да се предотврати извършването на тежки 
престъпления. В ЗЕС тази форма на проти­
водействие на тежката престъпност изрично 
не е посочена като основание за получаване 
на трафични данни от органите по чл. 250б, 
ал. 1 от закона. Поради това в бъдещото 
уреждане на материята при определяне на 
легитимната цел за ограничаване на правата по 
чл. 34, ал. 1 от Конституцията законодателят 
трябва да съобрази и предвидената в ал. 2 на 
същия конституционен текст цел, изразяваща 
се не само в разкриване и разследване, но и 
в предотвратяване извършването на тежки 
престъпления.
Не споделяме разбирането за противокон­
ституционност на чл. 250а, ал. 2, предложения 
второ и трето от ЗЕС. Това е така, защото за 
престъплението по чл. 319а, ал. 5 във връзка 
с ал. 4 НК е предвидено наказание от една 
до осем години лишаване от свобода. Сле­
дователно престъплението е тежко, поради 
което разпоредбата в тази част се явява съ­
образена с критерия, посочен в чл. 34, ал. 2 
от Конституцията. Обявяването є в тази част 
за противоконституционна прави невъзможно 
предотвратяването и разкриването на тежките 
случаи на компютърни престъпления.
От прецизен анализ се нуждае и хипотезата, 
свързана с необходимостта за съхраняване 
на трафичните данни за издирване на лица. 
При положение, че водеща е необходимостта 
за съхраняване на данните за нуждите на 
предотвратяване, разкриване и разследване 
на тежки престъпления, то очевидно е, че 
издирването на лица обхваща случаите на 
издирване в трите хипотези. Следователно 
издирването на лица по смисъла на чл. 250а, 
ал. 2, предложение последно ЗЕС не обхва­
ща други възможни хипотези, каквито са 
издирване на безследно изчезнали лица или 
издирване на лица за изпълнение на наказа­
нията, наложени им с влязла в сила присъда 
за извършени престъпления и в други подобни 
случаи. Затова приемаме, че чл. 250а, ал. 2, 
предложение последно ЗЕС не се явява про­
тивоконституционен, каквото е разбирането 
на мнозинството конституционни съдии.
Не са противоконституционни и разпоред­
бите на чл. 250б, ал. 2 ЗЕС, уреждащ съдър­
жанието на писменото искане за достъп до 
данните по чл. 250, ал. 1 ЗЕС; чл. 250б, ал. 3 
ЗЕС, който предвижда водене на непубличен 
специален регистър на исканията от органите 
по ал. 1 ЗЕС; чл. 250в, ал. 1 и 5 ЗЕС, изрично 
предвиждащи съдебен контрол за достъп до 
данните по чл. 250, ал. 1 ЗЕС, който се осъ­
ществява след разрешение от председателя 
на районния съд (когато се отнася до него 
или близките му, това разрешение се дава от 
председателя на съответния окръжен съд), за 
което се издава разпореждане за предоставяне 
на достъп до трафичните данни; чл. 250в, ал. 2 
и 3 ЗЕС, които предвиждат задължителното 
съдържание на това разпореждане и воденето 
на непубличен специален регистър за дадените 
разрешения и откази в съответните районни 
съдилища.
Според изразеното в мотивите разбиране на 
мнозинството разпоредбата на чл. 250в, ал. 4 
ЗЕС също се явява противоконституционна, 
защото не съдържа изискване за съдебен кон­
трол върху дейността на орган на досъдебното 
производство, когато прави искане за получа­
ване на трафични данни. В случая този извод 
се прави, като не се държи сметка за това, че 
става дума за разпоредба, която се ограничава 
с препращане към Наказателно-процесуалния 
кодекс. Друго не може да бъде разрешението, 
тъй като в разглежданата хипотеза е налице 
образувано и протичащо по правилата на 
НПК производство в неговата досъдебна и 
съдебна фаза на наказателния процес. Когато 
е налице наказателен процес, всички въпроси 
по упражняване на съдебен контрол върху дей­
ността на разследващите органи и прокурора 
при получаване и ползване на трафични данни 
следва да се уредят именно в НПК. Обстоя­
телството, че чл. 159 НПК не е изчерпателен 
по отношение на съдебния контрол в хода на 
конкретен наказателен процес не е проблем, 
изразяващ се в непълнота на препращащата 
разпоредба на чл. 250в, ал. 4 ЗЕС, поради което 
и направеният в мотивите извод за противо­
конституционност не може да бъде споделен.
Не са противоконституционни и разпоред­
бите на чл. 250г, ал. 1 и 2 ЗЕС, както и на 
чл. 250д ЗЕС, които уреждат реда, по който 
предприятията, осигуряващи обществени 
електронни съобщителни мрежи и услуги, 
процедират при получаване на разпореждане­
то за достъп по чл. 250в, ал. 1 ЗЕС. Такова е 
положението и с разпоредбата на чл. 251, ал. 1 
ЗЕС, според който данните по чл. 250а, ал. 1 
ЗЕС могат да се предоставят по молба и на 
компетентен орган на друга държава, когато 
това е предвидено в международен договор, 
който е в сила за Република България, и съ­
ответно с ал. 2 и 3 на същия законов текст, 
които се отнасят до предоставянето на достъп 
до исканите трафични данни и справката за 
тях, както и с чл. 251а ЗЕС, който дефинира 
съдържанието на данните по чл. 250а, ал. 1, 
т. 1 – 6 ЗЕС.