Държавен вестник, бр. 103, 2002 г., стр. 19

Б Р О Й  103
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  19
на министъра на правосъдието (относно прила-
гането на Тарифа № 1 към Закона за държавни-
те такси за таксите, събирани от съдилищата,
прокуратурата, следствените служби и от Ми-
нистерството на правосъдието), както и на част-
та от същата инструкция, с която са дадени
указания по т. 19 от посочената тарифа в сми-
съл, че исканите преписи (на документи) по
н.о.х. дела от подсъдимите и трети лица, за да
им послужат другаде, а не по самите дела, се
таксуват с предвидената в т. 19 от Тарифа № 1
държавна такса.
Според жалбоподателя в оспорената є част
Инструкция № 18 от 14.Х.1992 г. противоречи
на: а) чл. 31, ал. 4 и чл. 60 от Конституцията,
защото въвежда ограничения на правата на
подсъдимите, надхвърлящи необходимото за
осъществяване на правосъдието, и въвежда
държавна такса, неустановена със закон; б)
чл. 6, ал. 1 от Европейската конвенция за за-
щита на правата на човека и основните свобо-
ди относно достъпа до съд на гражданите и
правилото за “равенство в оръжията”; в) чл. 5,
буква “к” от Закона за държавните такси,
според който всички документи и книжа по
наказателни дела от общ характер се осво-
бождават от държавни такси.
Процесуалният представител на министъра
на правосъдието е изразил становище за неос-
нователност на жалбата, основано на доводите,
че няма съвпадение в хипотезите на правните
норми по чл. 60 от Конституцията и оспорената
част от Инструкция № 18 като предпоставка за
твърдяното от жалбоподателя тяхно противо-
речие, а посоченият текст на чл. 6, ал. 1 от Ев-
ропейската конвенция за защита на правата на
човека и основните свободи има съвсем друг
характер и не третира имуществените възмож-
ности на подсъдимите да заплащат държавни
такси за преписи, които да им послужат друга-
де, а не по самите дела.
Върховният административен съд, петчле-
нен състав, намира жалбата за основателна по
следните съображения:
С ПМС № 167 от 1992 г. Министерският съ-
вет на Република България в изпълнение на
правомощието си по чл.1 от Закона за държав-
ните такси (ЗДТ) е одобрил тарифа за таксите,
събирани от съдилищата, прокуратурата, следс-
твените служби и от Министерството на право-
съдието за извършваните от тях услуги. Според
т. 19, буква “б” от тази тарифа—Тарифа № 1 към
Закона за държавните такси за таксите, събира-
ни от съдилищата, прокуратурата, следствените
служби и от Министерството на правосъдието—
за издаване на преписи от документи, се събира
проста такса в размер 1,50 лв., а ако преписът е
повече от една страница, за всяка следваща стра-
ница се събира такса в размер 1 лв.
Тарифа № 1, одобрена с ПМС № 167 от 1992 г.,
е подзаконов нормативен акт и не може да про-
тиворечи на закон. Поради това цитираната
т. 19, буква “б” от тази тарифа следва да се при-
лага само в случаите, при които липсва закон,
изключващ събирането на такса. А според чл. 5,
буква “к” ЗДТ всички документи и книжа по
наказателни дела от общ характер се освобож-
дават от заплащане на държавни такси. Следо-
вателно установената с т. 19, буква “б” на Тари-
фа № 1 такса за издаване на преписи от доку-
менти се събира по всички видове съдебни, про-
курорски и следствени дела, с изключение на
наказателните дела от общ характер.
В изпълнение на правомощието си по § 3 от
преходните и заключителните разпоредби на
ПМС № 167 от 1992 г. министърът на правосъ-
дието е издал обжалваната Инструкция № 18 от
14.Х.1992 г. относно прилагането на Тарифа № 1
към Закона за държавните такси за таксите,
събирани от съдилищата, прокуратурата, след-
ствените служби и от Министерството на пра-
восъдието. С т. 8 на раздел V “Общи разпоред-
би” на инструкцията е указано, че “исканите
преписи по н.о.х. дела от подсъдимите и трети
лица, за да им послужат другаде, а не по самите
дела, се таксуват по т. 19 от тарифата, а молби-
те по такива искания се таксуват по чл. 1 от
Общата тарифа”. Идентично е и указанието в
раздел А “Такси, събирани от съдилищата” в
частта относно т. 19 от Тарифа № 1: “Исканите
преписи по н.о.х. дела от подсъдимите и трети
лица, за да им послужат другаде, а не по самите
дела, се таксуват също по тази точка”. Очевид-
но е, че в тези є части Инструкция № 18 от
14.Х.1992 г. на министъра на правосъдието от-
носно прилагането на Тарифа № 1 към Закона
за държавните такси за таксите, събирани от
съдилищата, прокуратурата, следствените служ-
би и от Министерството на правосъдието про-
тиворечи на императивната, изключваща нор-
ма на чл. 5, буква “к” ЗДТ и е незаконосъобра-
зен подзаконов нормативен акт, поради което и
на основание чл. 27, ал. 1 ЗВАС следва да бъде
отменена в тези є части.
Водим от изложените мотиви, Върховният
административен съд, петчленен състав,
Р Е Ш И :
Отменя разпоредбите на раздел II “По ве-
домствена тарифа № 1”, “По т. 19”, изречение
второ, и т. 8, предложение първо, от раздел V
“Общи разпоредби” на Инструкция № 18 от
14.Х.1992 г. на министъра на правосъдието от-
носно прилагането на Тарифа № 1 към Закона
за държавните такси за таксите, събирани от
съдилищата, прокуратурата, следствените служ-
би и от Министерството на правосъдието, спо-
ред които исканите преписи по н.о.х. дела от
подсъдимите и трети лица, за да им послужат
другаде, а не по самите дела, се таксуват с пред-
видената в т. 19 от Тарифа № 1 държавна такса.
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от деня на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: Владислав Славов
60377