Държавен вестник, бр. 110, 2024 г., стр. 15

БРОЙ  110	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15   
които от своя страна обуславят правния ин­
терес от исканото тълкуване (Определение 
№ 9 от 15.11.2022 г. по к.д. № 18/2022 г.). В 
конкретния случай неяснотата се проявява 
като неопределеност и непълнота на консти­
туционни норми, които няма как да пред­
виждат политически патологични ситуации. 
Особеното в настоящия случай обаче е, че 
неяснотата на нормата не е изначална, а се 
дължи на създалата се нетипична ситуация, 
която конституционният законодател не е 
допускал, че може да възникне, и затова не 
е уредил изрично. Може обаче да се твърди, 
че ако би я предвидил, нямаше да остане 
безразличен към такова грубо незачитане на 
принципа на мандатност.
Едва ли в настоящия случай може да има 
колебание относно наличието на реален и 
съществен конституционен проблем. Про­
дължителното бездействие на Народното 
събрание – повече от две години след изти­
чане на мандата на изборните членове на 
Висшия съдебен съвет – надхвърля всякакъв 
разумен период, продиктуван от обективни 
обстоятелства или по други причини (по този 
въпрос се съдържат аргументи в особените 
мнения към Решение № 12 от 2022 г. по к.д. 
№ 7/2022 г. относно правомощията на Инспек­
тората към Висшия съдебен съвет при изтекъл 
мандат на неговите членове). Такива случаи 
са показателни за това, че задължителното 
тълкуване, което прави Конституционният съд, 
е абстрактно, но поводът, който предизвиква 
искането за тълкуване, е конкретен. 
Към вносителя на искането могат да се 
предявят претенции, че въпросите, които по­
ставя, са казуистично зададени. Същественият 
въпрос, освободен от навлизане в различни 
хипотези – а) изтекъл мандат на изборните 
членове на Висшия съдебен съвет преди повече 
от две години, и б) органът системно заседава 
в непълен състав поради напускане или ос­
вобождаване на 1/5 от неговите членове – е 
дали, когато през продължителен период след 
изтичане на мандата на членовете на Висшия 
съдебен съвет и при намалена негова числе­
ност, която нарушава баланса между избра­
ните от съдебната власт членове на Съвета 
и тези, избрани от Народното събрание, той 
може да упражнява своите правомощия така, 
както го прави, когато отговаря на всички 
предвидени от Конституцията изисквания. 
Редакцията на цитираните два въпроса от 
петитума на искането по к.д. № 42/2024 г. 
налага уточнение, че всеки държавен орган 
има своя/и функция/и, които намират израз 
в определени от Конституцията и закона 
правомощия. Освен това Съдът може да пре­
цизира всеки тълкувателен въпрос, стига да 
се придържа към поставения в него проблем 
(в този смисъл е Определение № 2 от 2021 г. 
по к.д. № 6/2021 г.). 
Същественият въпрос, който поставя реален 
правен проблем от тълкувателно и приложно 
естество, продиктувал и първия въпрос по 
дело № 41/2024 г., е дали, когато през про­
дължителен период след изтичане на мандата 
на членовете на Висшия съдебен съвет и при 
намалена негова численост, която нарушава 
баланса между избраните от съдебната власт 
членове на Съвета и тези, избрани от На­
родното събрание, той може да упражнява 
своите правомощия така, както го прави, 
когато отговаря на всички предвидени от 
Конституцията изисквания. Това е реалният 
конституционен проблем, създаден от изти­
чането на мандата на членовете на предвиден 
от Конституцията орган, какъвто в настоящия 
случай е Висшият съдебен съвет, поради про­
дължително и продължаващо противоконсти­
туционно бездействие на Народното събрание. 
Отклонение от конституционно предвидения 
начин на функциониране на Висшия съдебен 
съвет има и поради намаления му състав, 
което променя баланса между избраните от 
политически орган, какъвто е парламентът, 
и тези, които са излъчени (избрани или по 
право) от съдебната власт негови членове. 
Така прецизиран, въпросът от искането по 
к.д. № 42/2024 г., на който Конституционният 
съд би следвало да отговори, е: „допустимо 
ли е пленумът на Висшия съдебен съвет да 
упражнява правомощията си по чл. 129, ал. 2 
от Конституцията, когато мандатът на него­
вите членове е изтекъл и заседава в непълен 
състав, при който е нарушен балансът между 
членовете му, излъчени от съдебната власт, и 
тези, избрани от Народното събрание?“.
В допълнение по отношение на третия 
въпрос следва да се вземе предвид, че с 
присъединяването си към Европейския съюз 
Република България става част от една пра­
вова общност.
В решение от 2023 г. Съдът на Европейския 
съюз (ЕС) подчертава, че „макар организа­
цията на правосъдието в държавите членки
да е от тяхна компетентност, те все пак ос­
тават длъжни при упражняването на тази 
компетентност да спазват задълженията, 
които произтичат за тях от Правото на Съю­
за“ (Решение на Големия състав, 24.7.2023, 
Х,-C‑107/23 PPU, т. 127). 
В друго решение от 2023 г. (Решение от 
11.7.2023 г., Inspecţia Judiciară, C‑817/21) Съдът 
на ЕС посочва еднозначно: 
„40. Самото наличие на ефективен съдебен 
контрол, чието предназначение е да гарантира 
спазването на правото на Съюза, е неделимо 
свързано с правовата държава. /…/ Посоченият 
в чл. 19, § 1, ал. 2 ДЕС принцип на ефективна 
съдебна защита на правата, които правните 
субекти черпят от правото на Съюза, предста­
влява основен принцип на правото на Съюза, 
който произтича от общите конституционни 
традиции на държавите членки, прогласен е в 
членове 6 и 13 от Конвенцията за защита на 
правата на човека и основните свободи /…/ и 
понастоящем е потвърден в чл. 47 от Хартата 
на основните права на Европейския съюз /…/.