Държавен вестник, бр. 100, 2015 г., стр. 118

СТР.  118	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  100
делегират нормотворческа компетентност, 
са с императивен характер и не подлежат на 
разширително тълкуване.
По изложените съображения неправилно 
в обжалваното решение е направен извод, че 
за допълването на т. 6 в т. 26 „Забележки“ от 
тарифата Министерският съвет е разполагал 
с материална компетентност. Неправилно е 
прието също така, че в случая липсва законово 
ограничение компетентният да определи раз-
мера на таксите орган по чл. 78, ал. 2 ЗЧСИ 
„... да определи и случаите, в които размер на 
таксата не се определя“. Такова овластяване 
на Министерския съвет ЗЧСИ не предвижда. 
Овластяването не е за определяне „на таксите 
и разноските“, а за определяне „размера на 
таксите и вида на разноските“ и както се по-
сочи, то не може да се тълкува разширително. 
Доколкото като вид пропорционалната такса е 
установена в ЗЧСИ и дефинирана по размери в 
тарифата, регламентирането на случаи, в които 
тя не се събира въобще, при така очертаната 
делегация по чл. 78, ал. 2 във връзка с чл. 83, 
ал. 3 ЗЧСИ следва да стане на законово ниво. 
Впрочем такъв е законодателният подход по 
отношение случаите на несъбиране на такса 
за извършване на опис на имущество в срока 
за доброволно изпълнение (чл. 78, ал. 4 ЗЧСИ, 
а и по чл. 79, ал. 3 ГПК). 
Предвид изложеното настоящият състав 
намира, че разпоредбата на т. 6 в т. 26 „Забе-
лежки“ от тарифата е нищожна като приета 
без законово овластяване, тоест при липсата 
на материална компетентност на Министер-
ския съвет. Така приетото допълнение на 
тарифата излиза извън предметния обхват на 
правно регулиране, определен с делегиращите 
правомощията на Министерския съвет норми.
Съгласно чл. 168, ал. 1 във връзка с чл. 196 
АПК съдът извършва проверка за законосъо-
бразност на всички основания по чл. 146 АПК 
и предвид оплакванията, които се съдържат в 
касационните жалби, настоящият петчленен 
състав на Първа колегия съобрази и следното:
За да отхвърли възраженията за наруша-
ване изискването за съгласуване по чл. 78, 
ал. 2 ЗЧСИ с Камарата, тричленният състав 
неправилно е счел за релевантна нормата 
на чл. 26, ал. 2 ЗНА към необходимостта от 
съгласуването, регламентирано в специалния 
закон, и срока за това.
Съгласно чл. 26, ал. 2 ЗНА преди внасянето 
на проект на нормативен акт за издаване или 
приемане от компетентния орган състави-
телят на проекта го публикува на интернет 
страницата на съответната институция заедно 
с мотивите, съответно доклада, като на заин-
тересованите лица се предоставя най-малко 
четиринадесетдневен срок за предложения и 
становища по проекта.
Съгласуването по чл. 78, ал. 2 ЗЧСИ урежда 
частен случай на предварително съгласуване 
на предложението на министъра на право-
съдието с Камарата с оглед координация и 
изготвяне на проект за нормативен админи-
стративен акт. За това съгласуване законът 
не установява срок, защото не се касае за 
даване на „становище“ или „мнение“ по даден 
въпрос (вече изготвен проект), а за процес 
на обсъждане и координация във връзка с 
предложение от страна на министъра на пра-
восъдието за приемане на тарифа, респективно 
нейно изменение или допълнение. Нормата 
е специална спрямо чл. 26, ал. 2 ЗНА и не 
изключва нейното приложение, но на пос-
ледващ етап – след публикуване на проекта, 
ведно с мотивите, съответно доклада по реда 
на цитирания текст, когато Камарата ще се 
яви заинтересовано лице по неговия сми-
съл. Двете правила въвеждат самостоятелни 
изисквания. Те имат за цел постигането на 
различни резултати. Съгласуването обезпе-
чава спазване на специалното изискване на 
ЗЧСИ за създаване на проект на Тарифа (или 
на нейно изменение или допълнение) в рам-
ките на съвместни съгласувателни действия 
между министъра на правосъдието и КЧСИ 
и гарантира ефективното участие на послед-
ната в процеса, което в настоящия случай 
безспорно не е осъществено. Член 26, ал. 2 
ЗНА урежда задължението за публикуване на 
вече изготвения проект и правната възмож-
ност за заинтересованите лица да представят 
предложения и становища по него.
Неизпълнението на изискванията на чл. 78, 
ал. 2 ЗЧСИ в случая не може да се счита 
отстранено от последващите действия по 
нарочно уведомяване на КЧСИ с писмо, по-
стъпило в нейното деловодство на 1.07.2014 г., 
за съгласуване на вече изготвения проект на 
основание чл. 32, ал. 1 УПМСНА. Писмото 
е изпратено на основание посочената разпо-
редба и правилно в обжалваното решение 
е прието, че нито срокът по чл. 34, ал. 1 
УПМСНА, нито презумпцията по чл. 34, ал. 2 
от същия са относими към съгласуването с 
Камарата, предвидено в чл. 78, ал. 2 ЗЧСИ. 
Не е приложима и разпоредбата на чл. 32, 
ал. 4 УПМСНА, доколкото КЧСИ не се явя-
ва такъв консултативен орган. Неправилно 
обаче допуснатото нарушение е дисквали-
фицирано от съда като съществено поради 
непредставяне на становище от Камарата в 
общия четиринадесетдневен срок по чл. 26, 
ал. 2 ЗНА, изтекъл на 11.07.2014 г. С постъ-
пилото в деловодството на Камарата писмо 
на 1.07.2014 г., след публикуване на проекта 
на 27.06.2014 г. на интернет страницата на 
Министерството на правосъдието, е поискано 
становище по него, което да се представи в 
нормативно установения срок, без същият да 
бъде конкретизиран. Изпращането на това 
нарочно писмо до КЧСИ е ирелевантно, докол-
кото тя не се явява адресат на съгласуването 
по реда на чл. 32, ал. 1 УПМСНА. Относим 
обаче се явява отговорът му, представен от 
Камарата в Министерството на правосъдието