Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
 1. Задълженията на заместник-председате-
ля на Народното събрание са производни на 
конституционните функции на председателя. 
Като участници в ръководството на парламента 
и двамата имат установен от Основния закон 
мандат, съвпадащ по време с мандата на На-
родното събрание, което ги е избрало (изрично 
в този смисъл вж. Решение № 16/1992 г. по 
к. д. № 25/1992 г.). Конституцията в чл. 76, 
ал. 3 сочи реда за възникване на фигурата „за-
местник-председател на Народното събрание“ 
като орган на публичната власт, а в чл. 77, 
ал. 2 определя задачите, които е длъжен да 
изпълнява – да подпомага председателя и да 
осъществява възложените от него дейности 
в рамките на правомощията по чл. 77, ал. 1. 
Във връзка с това изразявам несъгласие с 
тезата на мнозинството съдии, че „...предсе-
дателят и заместник-председателите на На-
родното събрание не са държавни органи от 
категорията на обхванатите от установената 
конституционна система, а вътрешни органи 
на парламента ...“, най-малкото защото Ос-
новният закон изрично предвижда, докато 
заемат съответния пост, трайно да упражняват 
представителни и удостоверителни функции 
(чл. 77, ал. 1, т. 1, 5 и 6 от Конституцията), а 
дори и властнически правомощия (чл. 77, ал. 1, 
т. 4 от Конституцията). Ето защо за мен няма 
никакво съмнение, че освобождаването им с 
акт на Народното събрание е съответно на 
предсрочно прекратяване на конституционен 
мандат. Основанията за това не се съдържат 
в Конституцията, но са посочени в ПОДНС, 
който има силата на закон. Следователно за 
правилното решаване на настоящия казус е 
приложимо общозадължителното предписание 
по т. 2, абзац първи, изречение 2 от диспози-
тива на Тълкувателно решение № 13/2010 г. по 
к. д. № 12/2010 г. Обратно, ирелевантни към 
конституционния спор са мотивите на Решение 
№ 3/2010 г. по к. д. № 18/2009 г., отнасящи се 
за предсрочно прекратяване на правомощията 
на председател на парламентарна комисия, 
който поначало не разполага с конституци-
онен мандат и може да бъде освободен по 
съображения за целесъобразност. Неотносими 
към изхода на делото са и мотивите на Ре-
шение № 11/2000 г. по к.д. № 13/2000 г., тъй 
като третират въпрос, който впоследствие е 
бил преразгледан от Конституционния съд с 
горепосоченото тълкувателно решение.
 2. Заместник-председателят на Народното 
събрание същевременно е и народен предста-
вител. Според мен недопустимо е неговият 
избор в парламентарното ръководство сам по 
себе си да обуславя ограничаване на предоста-
вените на всеки друг депутат възможности за 
свободно изразяване на политически оценки, 
възгледи и идеи, съответни на собствената 
му съвест и убеждения, стига да не противо-
речат на Конституцията и законите (чл. 67, 
ал. 2 от Конституцията). Това произтича и 
от въздигнатия като конституционен прин-
цип плурализъм на политическия живот в 
страната (чл. 11 от Конституцията). Затова 
под „системно превишаване на правата или 
системно неизпълнение на задълженията 
в рамките на тяхната компетентност“ по 
смисъла на чл. 5, ал. 1, т. 2 ПОДНС може 
да се разбира само съвкупност от прояви на 
ненадлежно изпълнение на конституционните 
задължения, произтичащи от чл. 77, ал. 2 във 
връзка с ал. 1 от Конституцията.
 3. Разпоредбата на чл. 5, ал. 1, т. 2 ПОДНС 
определя реда и материалноправните пред-
поставки, по които парламентът може да 
освободи предсрочно председателя и замест-
ник-председателите на Народното събрание 
за допуснато нарушение на задълженията, 
произтичащи от чл. 77 на Конституцията. По 
принцип в правовата държава законодател-
ната власт е длъжна да спазва собствените 
си управленски решения, материализирани в 
приетите от нея нормативни актове, между 
които е и ПОДНС. Както е посочено по-горе, 
изходът на конституционния спор по настоящо-
то дело е обвързан от общозадължителното 
предписание, дадено изрично с т. 2, абзац 
първи, изречение 2 от Тълкувателно решение 
№ 13/2010 г. по к. д. № 12/2010 г., според което, 
когато основанията за предсрочно прекратява-
не на конституционно установен мандат не са 
предвидени в самата Конституция, обвързва-
щи са основанията, предвидени в закона. От 
това следва, че несъобразяването с ПОДНС 
при издаването на съответен парламентарен 
акт накърнява основополагащия принцип на 
правовата държава по чл. 4, ал. 1 от Консти-
туцията и обуславя заключение за неговата 
противоконституционност. 
 4. Преценявано само в рамките на фактичес­
ките положения, въз основа на които е взето, 
оспореното парламентарно решение противо-
речи на чл. 5, ал. 1, т. 2 ПОДНС. Приложената 
разпоредба допуска предсрочно освобождаване 
на председателя и заместник-председателите 
на Народното събрание за „превишаване на 
правата и неизпълнение на задълженията в 
рамките на тяхната компетентност“, като 
допълнително изисква нарушенията да са 
осъществени „системно“, т.е. най-малкото 
да са повече от едно. Подложеният на кон-
ституционен контрол акт е обоснован с три 
последователни прояви на Валери Жаблянов, 
които в своята съвкупност са квалифицирани 
като „системно превишаване на правата“. Раз-
бира се, решението не би противоречало на 
Конституцията, ако тези прояви, макар и да 
не съответстват на възприетата от парламента 
квалификация, осъществяват признаците на 
друго по вид нарушение, каквото е „неизпъл-
нение на задълженията“.