Държавен вестник, бр. 100, 2006 г., стр. 18

С Т Р .  18
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  100
б) терминът “Ислямска република Иран”
означава територията под суверенитета и/или
юрисдикцията на Ислямска република Иран;
в) терминът “България” означава Републи-
ка България, а когато се употребява в географ-
ски смисъл, означава територията, включител-
но териториалните води, върху които тя упраж-
нява своя държавен суверенитет, както и кон-
тиненталния шелф и изключителната иконо-
мическа зона, върху които упражнява суверен-
ни права или юрисдикция в съответствие с меж-
дународното право;
г) терминът “лице” означава:
(i)
всяко физическо лице;
(ii) всяко дружество или друго сдружение
от лица;
д) терминът “дружество” означава всяко
юридическо лице или всяка общност, която се
третира като юридическо лице за целите на
данъчното облагане;
е) терминът “главен офис” означава центра-
лен офис, който е регистриран съгласно съот-
ветните закони на всяка една от двете догова-
рящи държави;
ж) термините “предприятие на едната догова-
ряща държава” и “предприятие на другата дого-
варяща държава” означават съответно предпри-
ятие, ръководено от местно лице на едната дого-
варяща държава, и предприятие, ръководено от
местно лице на другата договаряща държава;
з) терминът “международен транспорт” оз-
начава всеки превоз с кораб, самолет, шосейно
или железопътно транспортно средство, извър-
шван от предприятие на едната договаряща
държава, освен когато корабът, самолетът,
шосейното или железопътното транспортно
средство се експлоатира единствено между
места, намиращи се в една от двете договарящи
държави;
и) терминът “национално лице” означава:
(i)
всяко физическо лице, притежаващо
гражданството на едната договаряща
държава;
(ii) всяко юридическо лице, гражданско
дружество или асоциация, чийто ста-
тут се определя от действащото зако-
нодателството в едната договаряща
държава;
й) терминът “компетентен орган” означава:
(i)
в Ислямска република Иран: минис-
търа на икономиката и финансите или
негов упълномощен представител;
(ii) в Република България: министъра на
финансите или негов упълномощен
представител.
2. При прилагането на разпоредбите на спо-
годбата по всяко време от едната договаряща
държава всеки термин, който не е определен в
нея, ще има значението, което му придава към
момента на прилагането законодателството на
тази държава по отношение на данъците, обх-
ванати от спогодбата, освен ако контекстът не
изисква друго. Всяко значение, определено в
приложимото данъчно законодателство на тази
държава, ще има предимство по отношение на
значението, определено в други закони на тази
държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба терминът “мест-
но лице на едната договаряща държава” озна-
чава всяко лице, което съгласно законодател-
ството на тази държава подлежи на данъчно
облагане в нея поради своето местожителство,
местопребиваване, място на учредяване или
всеки друг критерий от подобно естество, като
също включва тази държава или неин орган на
местна власт. Този термин обаче не включва
лице, което подлежи на данъчно облагане в тази
държава само по отношение на доходи от из-
точници в тази държава.
2. Когато въз основа на разпоредбите на ал. 1
на този член едно физическо лице е местно лице
на двете договарящи държави, тогава неговото
положение се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на държа-
вата, в която разполага с постоянно жилище;
ако то разполага с постоянно жилище в двете
държави, то се счита за местно лице само на
тази държава, с която има по-тесни лични и
икономически връзки (център на жизнени ин-
тереси);
б) ако държавата, в която е центърът на
жизнените му интереси, не може да бъде опре-
делена или ако то не разполага с постоянно
жилище в нито една държава, то се счита мест-
но лице само на държавата, в която обичайно
пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, то се счита за местно
лице само на държавата, на която е гражданин;
г) ако то не е гражданин на нито една от
държавите, компетентните органи на догова-
рящите държави ще решат въпроса чрез взаим-
но споразумение.
3. Когато в съответствие с разпоредбите на
ал. 1 едно дружество е местно лице на двете
договарящи държави, то се счита за местно лице
само на държавата, в която е учредено; ако ста-
тутът му не може да бъде определен, компетен-
тните органи ще решат въпроса по взаимно
споразумение и ще определят начина на прила-
гане на спогодбата по отношение на такова
дружество.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба терминът “мяс-
то на стопанска дейност” означава определено
място на дейност, чрез което предприятие на
едната договаряща държава извършва цялост-
но или частично стопанската дейност в другата
договаряща държава.
2. Терминът “място на стопанска дейност”
включва по-специално: