Държавен вестник, бр. 103, 2004 г., стр. 54

С Т Р .  54
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  103
Неоснователно е възражението на заинтере-
сованата страна—Министерство на труда и со-
циалната политика, за липсата на правен инте-
рес от обжалване на наредбата в посочените є
части, тъй като предстои промяна на § 13, ал. 4
от ПЗР на ЗПСК, което се установява от Реше-
ние № 392/10.V.2004 г. на Министерския съвет,
поради което за жалбоподателя липсва правен
интерес от обжалване и производството по де-
лото следва да бъде прекратено. Наистина не се
спори по делото, че е внесен законопроект в
Народното събрание от Министерския съвет на
Република България за изменение на § 13, ал. 4
ЗПСК. Наличието на този законопроект обаче
не обосновава становището за липса на правен
интерес у жалбоподателя за обжалване на посо-
чените текстове от наредбата, тъй като до този
момент законопроектът не е приет от Народно-
то събрание и § 13, ал. 4 ЗПСК не е променен.
Предвид изложеното съдът счита, че жалба-
та е процесуално допустима и следва да бъде
разгледана по същество.
По основателността на жалбата
С § 13, ал. 1 от преходните и заключителни-
те разпоредби на Закона за приватизация и след-
приватизационен контрол (ПЗР на ЗПСК) са
делегирани права на Министерския съвет да при-
ема подзаконови нормативни актове по прила-
гането на този закон. В ал. 4 на същия § 13 е
предвидено, че условията за определяне на сред-
ствата за образуване на работна заплата в тър-
говските дружества с над 50 на сто държавно
участие в капитала се определят от Министер-
ския съвет. Характерното за подзаконовите нор-
мативни актове е, че те винаги се издават по
силата на изрична законова делегация. Прин-
ципът, който е заложен в разпоредбата на чл. 3,
ал. 1 от Закона за нормативните актове (ЗНА),
е, че материята, до която се отнася законът,
трябва да уреди всички основни обществени от-
ношения, които се поддават на трайна уредба.
В ал. 2 на същата правна норма е предвидено,
че за уреждане на други отношения, касаещи
същата материя, законът може да предвиди
издаването на подзаконов нормативен акт.
Следователно без изрична законова делегация
не може да се издават подзаконови нормативни
актове, които да уреждат други отношения, ко-
ито са свързани с материята на съответния за-
кон. Изрично в правната норма на чл. 7, ал. 2
ЗНА е указано, че наредба се издава за прилага-
не на отделни разпоредби или други подразде-
ления на нормативен акт от по-висока степен.
Касае се до материална компетентност на ор-
гана, който издава подзаконовия нормативен
акт, и липсата є неминуемо ще доведе до ни-
щожност на обжалвания акт или на части от
него. В процесния случай в ЗПСК изрично за-
конодателят е делегирал правомощие на Ми-
нистерския съвет да уреди обществените отно-
шения за определяне реда и условията за обра-
зуване на работна заплата в търговски дружес-
тва, в които над 50 на сто от капитала е с дър-
жавно участие. Няма такава делегация по отно-
шение определяне на средствата за работна
заплата в търговските дружества с над 50 на сто
общинско участие в капитала. Следователно
липсва материална компетентност на Минис-
терския съвет да издава наредба, която да регу-
лира посочените обществени отношения в сфе-
рата на работната заплата на тези дружества, в
които има над 50 на сто общинско участие в
капитала им. Касае се до обществени отноше-
ния, които са свързани с местното самоуправ-
ление по силата на чл. 1 ЗМСМА, тъй като в
посочените търговски дружества над 50 на сто
от капитала е формиран с общинско участие.
Компетентността на местното самоуправление
се изразява в правото на гражданите и избрани-
те от тях органи да решават всички въпроси от
местно значение, включително и тези, които
касаят общинско имущество и общинските пред-
приятия — чл. 17, ал. 1, т. 1 ЗМСМА. Съгласно
чл. 21, ал. 1, т. 9 ЗМСМА общинският съвет като
орган на местно самоуправление взима и съот-
ветните решения, които се отнасят до търговс-
ките дружества с общинско участие в капитала.
В процесния случай Министерският съвет е
уредил обществени отношения, за които няма
материална компетентност, което означава, че
въпросите по формиране на работната заплата
в търговски дружества с общинско участие в
капитала над 50 на сто следва да се определят
от органите на местното самоуправление.
С оглед изложеното Върховният админист-
ративен съд, петчленен състав, счита, че е на-
лице основанието на чл. 12, т. 1 ЗВАС и ПМС
№ 43/2004 г., с което е приета Наредбата за об-
разуване на средствата за работна заплата в тър-
говските дружества с над 50 на сто държавно
или общинско участие през 2004 г., в частите, в
които са употребени думите общинско, кмет на
общината, общински орган, общинските бюдже-
ти, кметовете на общините, общинските лечеб-
ни заведения, е нищожно.
Предвид изхода на делото и направеното
искане от жалбоподателя за присъждане на
направените по делото разноски такива следва
да бъдат присъдени в размер на 10 лв.
Водим от гореизложеното и в същия смисъл
Върховният административен съд, петчленен
състав,
Р Е Ш И :
Обявява частично нищожността на Постанов-
ление № 43/26.II.2004 г. на Министерския съвет
на Република България (обн., ДВ, бр. 18/
5.III.2004 г.) за приемане на Наредба за образува-
не на средствата за работна заплата в търговски-
те дружества с над 50 на сто държавно или общин-
ско участие през 2004 г. в следните части: в наи-
менованието на наредбата израза “ или общин-
ско”; в чл. 1, ал. 1—“или общинско”; в чл. 11,
ал. 1—“или общински орган”; в чл. 11, ал. 1—“или
кмет на община”; в чл. 16, ал. 4—“и кметовете на
общините”; в § 10, ал. 2 от заключителните раз-
поредби—“или от общинските бюджети”; в § 11,
ал. 1 от заключителните разпоредби—“и общин-
ските лечебни заведения”, и в приложение към
§ 3 от заключителните разпоредби в Списъка на
търговските дружества—“или общинското”.
Осъжда Министерския съвет на Република
България да заплати на Димитър Александров
Шопов от  София, ул. Гурко 11, направените по
делото разноски в размер 10 лв.
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от датата на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: Константин Пенчев
55634