Държавен вестник, бр. 60, 2004 г., стр. 48

С Т Р .  48
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  60
(ii) всяко юридическо лице, гражданско дру-
жество или асоциация, чийто статут се опреде-
ля от действащото законодателството в едната
договаряща държава.
2. При прилагането на разпоредбите на спо-
годбата от едната договаряща държава всеки
термин, който не е определен в нея, ще има
значението, което му придава към момента на
прилагането законодателството на тази държава
по отношение на данъците, обхванати от спо-
годбата, освен ако контекстът не изисква дру-
го. Всяко значение, определено в прилаганото
данъчно законодателство на тази държава, ще
има предимство по отношение на значението,
определено в други закони на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба терминът “мест-
но лице на едната договаряща държава” озна-
чава всяко лице, което съгласно законодател-
ството на тази държава подлежи на данъчно
облагане в нея поради своето местожителство,
местопребиваване, място на учредяване, място
на управление или всеки друг критерий от по-
добно естество, като също включва тази дър-
жава, нейно политическо подразделение или
орган на местна власт. Този термин обаче не
включва лице, което подлежи на данъчно обла-
гане в тази държава само по отношение на до-
ходи от източници в тази държава или имущест-
во, разположено в нея.
2. Когато въз основа на разпоредбите на ал. 1
едно физическо лице е местно лице на двете
договарящи държави, тогава неговото положе-
ние се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на държа-
вата, в която разполага с постоянно жилище;
ако то разполага с постоянно жилище в двете
държави, се счита за местно лице само на тази
държава, с която има по-тесни лични и иконо-
мически връзки (център на жизнени интереси);
б) ако държавата, в която е центърът на
жизнените му интереси, не може да бъде оп-
ределена, или ако то не разполага с постоян-
но жилище в нито една държава, се счита мест-
но лице само на държавата, в която обичайно
пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, се счита за местно
лице само на държавата, на която е гражданин;
г) ако то е гражданин и на двете държави
или на нито една от тях, компетентните органи
на договарящите държави ще решат въпроса
чрез взаимно споразумение.
3. Когато в съответствие с разпоредбите на
ал. 1 лице, което не е физическо лице, е местно
лице на двете договарящи държави, компетент-
ните власти на договарящите държави ще по-
ложат усилия да разрешат въпроса чрез взаим-
но споразумение. Ако не се постигне такова
споразумение за целите на спогодбата, лицето
няма да бъде оправомощено да претендира об-
лекчение, предвидено в тази спогодба.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба терминът “мяс-
то на стопанска дейност” означава определено
място на дейност, чрез което се извършва ця-
лостно или частично стопанската дейност на
едно предприятие.
2. Терминът “място на стопанска дейност”
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница; и
е) мина, нефтен или газов кладенец, кариера
или всяко друго място за добиване и изследване
на природни богатства.
3. Строителна площадка, строителен или мон-
тажен обект представляват място на стопанска
дейност само ако такава площадка или обект
продължават на територията на едната договаря-
ща държава за период, надвишаващ 12 месеца.
4. Терминът “място на стопанска дейност”
включва и предоставянето на услуги, включи-
телно консултантски или управленски услуги,
от предприятие на едната договаряща държава
чрез служители или друг персонал, нает от пред-
приятието за тази цел, ако дейността от този
характер продължава ( за същия или свързан с
него обект) на територията на другата догова-
ряща държава за период или периоди, които
общо надвишават 183 дни в рамките на всеки
12-месечен период.
5. Независимо от предходните разпоредби
на този член се счита, че терминът “място на
стопанска дейност” не включва:
а) използването на съоръжения  единствено
с цел складиране, излагане или доставка на
стоки, принадлежащи на предприятието;
б) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
складиране, излагане или доставка;
в) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
преработката им от друго предприятие;
г) поддържане на определено място изклю-
чително за покупка на стоки или за събиране на
информация  за предприятието;
д) поддържане на определено място изклю-
чително за извършване на всяка друга дейност,
която има подготвителен или спомагателен
характер, за предприятието;
е) поддържане на определено място единст-
вено за осъществяване на което и да е съчета-
ние от посочените в букви от “а” до “д” дейнос-
ти, при положение че цялостната дейност на
това определено място, произтичаща от това
съчетание, има подготвителен или спомагате-
лен характер.
6. Независимо от разпоредбите на ал. 1 и 2,
когато лице, което не е представител с незави-
сим статут, за когото се прилага разпоредбата
на ал. 7, действа от името на предприятие и има