Държавен вестник, бр. 101, 2009 г., стр. 161

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  161  
(7) Когато органът по приходите поиска 
допълнителна информация, уведомява по реда 
на ал. 2 лицето по чл. 2 за своето решение да 
одобри или отхвърли искането за възстановява­
не в срок от два месеца след получаването на 
поисканата информация или, ако не е получил 
отговор – в срок от два месеца след изтичането 
на срока по ал. 6.
(8) Срокът за решението на органа по при­
ходите да одобри или отхвърли искането, в 
случаите по ал. 7, е най-малко шест месеца, 
но не повече от осем месеца от получаване на 
искането за възстановяване.
(9) В случаите по ал. 4 срокът за изпращане 
на решението на държавата членка по устано­
вяване на лицето по чл. 2 за връчването му е 
не повече от осем месеца след получаване на 
искането за възстановяване.
Чл. 8. (1) Независимо от датата на връчване 
на решението данъкът, подлежащ на възста­
новяване, се възстановява на лицето по чл. 2 
в лева не по-късно от десет работни дни от 
крайния срок по чл. 7, ал. 2, съответно ал. 8 
или 9, по посочена банкова сметка на лицето. 
(2) Когато данъкът по ал. 1 се възстано­
вява по банкова сметка, различна от сметка 
в българска банка или клон на чуждестранна 
банка в Република България, всички банкови 
такси във връзка с възстановяването на данъка, 
както и с обмяната на валутата се приспадат 
от установения данък за възстановяване.
Чл. 9. (1) В случай че сумата за възстано­
вяване бъде изплатена след изтичане на срока 
по чл. 8, ал. 1, сумата се изплаща заедно със 
законната лихва.
(2) Алинея 1 не се прилага, ако лицето не 
предостави поисканата допълнителна или нова 
допълнителна информация по чл. 7 в рамките 
на срока по чл. 7, ал. 6.
(3) Лихвата се дължи за периода от изтичане 
на крайния срок за възстановяване до датата, на 
която сумата е наредена по банковата сметка 
на лицето.
Чл. 10. (1) Решението за пълно или частич­
но отхвърляне на искането за възстановяване 
подлежи на обжалване от лицето по чл. 2 по 
реда за обжалване на актове за прихващане и 
възстановяване съгласно чл. 152 и следващите 
от Данъчно-осигурителния процесуален кодекс. 
(2) Ако органът по приходите не уведоми 
лицето по чл. 2 за взетото решение относно 
искането за възстановяване на данъка в опреде­
лените от наредбата срокове, се прилага чл. 131 
от Данъчно-осигурителния процесуален кодекс.
Чл. 11. (1) Решението по чл. 7 на органа по 
приходите и решението по чл. 10 на решава­
щия орган се връчват от държавата членка по 
установяване на лицето по реда на Регламент 
(ЕО) № 1798/2003 на Съвета.
(2) Когато органът по приходите поиска 
допълнителна информация или документи по 
реда на чл. 7, ал. 3 и 4 или чл. 7, ал. 5 за 
удостоверяването на датата на връчване на 
съобщението на лицето по чл. 2 или неговия 
пълномощник, е приложим чл. 30, ал. 6 от 
Данъчно-осигурителния процесуален кодекс.
(3) Когато лицето по чл. 2 има упълномощен 
представител, установен на територията на стра­
ната, връчването се извършва и удостоверява по 
реда на чл. 28 – 30 от Данъчно-осигурителния 
процесуален кодекс.
Чл. 12. (1) Неправомерно възстановен данък 
подлежи на връщане от лицето по чл. 2 ведно 
със законната лихва.
(2) Лицето по чл. 2 при получаване на 
уведомление от органа по приходите трябва да 
върне неправомерно възстановения му данък 
в тридневен срок, считано от датата на полу­
чаване на уведомлението. 
(3) В случай че лицето по чл. 2 не изплати 
сумата на неправомерно възстановения му данък 
ведно с начислената лихва, органът по прихо­
дите прихваща същата от сумите, подлежащи 
на възстановяване, по всяко следващо искане 
на съответното лице по чл. 2 до размера на 
сумата, подлежаща на връщане.
Чл. 13. (1) Данъчно задължено лице, уста­
новено на територията на страната, което иска 
да му бъде възстановен данък върху добавената 
стойност от друга държава – членка на Об­
щността, за начислен му за закупени от него 
стоки, получени услуги или осъществен внос 
на територията на същата, следва да отговаря 
на условията, предвидени в държавата членка 
по възстановяване.
(2) Правата и задълженията на лицата 
по ал. 1, както и периодите за упражняване 
на правото за възстановяване са съгласно 
законодателството на държавата членка по 
възстановяване.
Чл. 14. (1) Правото на възстановяване на 
данък върху добавената стойност се упраж­
нява от лицата по чл. 13 чрез подаване по 
електронен път на искане за възстановяване, 
подписано с универсален електронен подпис, 
до компетентния орган за възстановяването в 
държавата членка по възстановяване, посред­
ством създадено за целта WEB-базирано прило­
жение на страницата на Националната агенция 
за приходите чрез въвеждане на данните през 
приложението или подаване на предварително 
създаден файл с формат и структура съгласно 
приложение № 1.
(2) Искането се подава от лицето или от 
упълномощено от него лице. 
(3) Искането се смята за подадено само ако 
съдържа цялата информация по чл. 15. 
(4) Искането не се препраща до държавата 
членка по възстановяването, ако за периода, 
за който се иска възстановяване, лицето не е 
регистрирано по Закона за данък върху доба­
вената стойност или извършва само дейности 
или доставки на стоки или услуги, които са 
без право на приспадане на данъчен кредит.