Държавен вестник, бр. 37, 2025 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  37
делските земи е конкретизирано като такова 
за производство на растителна продукция и 
паша на добитък по начин, който не уврежда 
почвеното плодородие и здравето.
В действащия Закон за устройство на тери­
торията един от основните видове територии 
в страната с оглед на основното им предназ­
начение, което е определено с концепциите и 
схемите за пространствено развитие и общите 
устройствени планове, са земеделските терито­
рии – чл. 7, ал. 1. Конкретното предназначение 
на земеделските територии съгласно чл. 8, 
т. 2 от Закона за устройство на територията 
е за обработваеми земи (ниви, овощни и зе­
ленчукови градини, лозя, ливади и други) и 
необработваеми земи (пасища, скатове, дерета, 
оврази и други).
Поставяйки конституционното изискване за 
използване на обработваемите (земеделските) 
земи единствено за земеделски цели, консти­
туционният законодател е създал възможност 
за промяна на предназначението на обработ­
ваемата (земеделската) земя, като изрично е 
дефинирал предпоставките, при които промяна­
та е допустима – по изключение при доказана 
нужда и при условия и ред, определени със 
закон. В изпълнение на тази конституционно 
определена рамка законодателят в Закона 
за опазване на земеделските земи е уредил 
хипотезите на строителство в земеделските 
земи без промяна на предназначението им и 
възможността за промяна на предназначението 
на земеделска земя, която уредба има отноше­
ние към оспорените от президента разпоредби 
на чл. 2, ал. 4 и на чл. 17а, ал. 3 – предмет на 
настоящото конституционно дело.
Разпоредбата на чл. 2, ал. 4 ЗОЗЗ установява 
възможността в земеделска земя да се извърши 
строителство, което обаче не води до промяна 
на предназначението на земята за земеделски 
цели. Историческият преглед на разпоредбата 
сочи, че тя е приета с изменението, обнародвано 
в ДВ, бр. 39 от 2011 г., но още с приемането на 
Закона за устройство на територията през 2001 г. 
в чл. 12, ал. 3 е установена възможността без 
промяна на предназначението на поземлени 
имоти от земеделските територии по смисъла 
на чл. 8, т. 2 от Закона за устройство на тери­
торията те да се застрояват с обекти, чиито 
функции са съвместими с предназначението на 
имота, при спазване на нормативната уредба 
и въз основа на подробен устройствен план 
или скица (от 2003 г. – виза за проектиране), 
издадена от главния архитект на общината. 
По предложение на Министерския съвет през 
2011 г. Народното събрание приема изменение 
на чл. 2 ЗОЗЗ (ДВ, бр. 39 от 2011 г.), като е 
добавена разпоредбата на ал. 4, съгласно която 
строителство в земеделските земи без промяна 
на предназначението им може да се извършва 
за оранжерии, а за обекти, чиито функции са 
свързани със земеделското предназначение 
на земята – при условия и ред, определени с 
наредба на министъра на земеделието и хра­
ните и министъра на регионалното развитие 
и благоустройството. През 2015 г., отново по 
предложение на Министерския съвет, Народ­
ното събрание приема изменение на чл. 2, 
ал. 4 ЗОЗЗ (ДВ, бр. 100 от 2015 г.), съгласно 
което към обектите, за които е допустимо 
строителство в земеделски земи без промяна 
на предназначението, са добавени и линейните 
обекти на техническата инфраструктура по 
чл. 17а, ал. 2 ЗОЗЗ.
Оспореното изменение на чл. 2, ал. 4 ЗОЗЗ 
(ДВ, бр. 86 от 2023 г.) добавя агрофотоволтаици 
към разрешеното строителство в земеделски­
те земи без промяна на предназначението 
им. С направеното изменение на закона е 
добавена и нова т. 11 на § 1 от допълнител­
ните разпоредби на закона, съгласно която 
агрофотоволтаиците „са енергийни обекти 
за производство на електрическа енергия от 
слънчева енергия, изградени върху земеделска 
земя, които позволяват спокойно и безпре­
пятствено използване на земеделската земя 
за нейното предназначение“. Разпоредбата, 
съдържаща дефиницията на агрофотоволтаи­
ците – § 1, т. 11, не е оспорена, не е предмет 
на настоящото производство и не е установена 
нейната противоконституционност. Чрез нея 
законодателят осъществява конституционното 
изискване за използване на обработваемата 
(земеделската) земя за земеделски цели, защото 
тя дефинира агрофотоволтаиците като обекти, 
чието изграждане запазва (не води до промяна 
на) предназначението на земеделската земя.
Обосноваването в решението на извода за 
противоконституционност на чл. 2, ал. 4 ЗОЗЗ 
в оспорената част с приемането, че законовата 
разпоредба на § 1, т. 11 от допълнителните 
разпоредби на закона не е достатъчно основа­
ние за включването на агрофотоволтаиците в 
категорията обекти, изграждането на които е 
допустимо, без да се променя предназначени­
ето на земята за земеделски цели, означава, 
че Съдът или счита за невярна дефиницията, 
т.е. че изграждането на агрофотоволтаици води 
до промяна на предназначението на земята, 
защото не позволява „спокойното и безпре­
пятствено използване на земеделската земя за 
нейното предназначение“, или че разпоредбата 
не съдържа гаранции за този начин на използ­
ване на земеделската земя при изграждане на 
агрофотоволтаици. Считаме, че Съдът няма 
компетентност да установи неверността на 
дефиницията, т.е. да приеме, че агрофотовол­
таиците са обекти, чието изграждане води до 
промяна на предназначението на земеделската 
земя. Що се отнася до приемането, че разпо­
редбата не съдържа гаранции за изграждането 
на агрофотоволтаиците при запазване на пред­
назначението на земеделските земи – „ясен и 
точен, с достатъчно определяеми характерис­