Държавен вестник, бр. 88, 2010 г., стр. 67

БРОЙ  88	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  67  
В касационната жалба се твърди, че реше­
нието е незаконосъобразно поради неправилно 
прилагане на материалния закон и необосно­
ваност, съставляващи отменителни касационни 
основания по чл. 209, т. 3 АПК. Според касатора 
неправилно е прието в мотивите на обжал­
ваното решение, че „посредник“ е синоним 
на „служба“. Посредникът по наредбата няма 
функциите на службата, посочена в Конвенция 
№ 179 на МОТ. Неправилни са изводите на съда 
и по отношение на застраховането в „Р § I“ 
клубовете. Извършените допълнения в текста 
на чл. 35, ал. 3, т. 5 от наредбата само задълбо­
чават нарушаването на закона. В нарушение на 
чл. 5, т. 2, буква „в“ от Конвенция 179 на МОТ 
според наредбата морякът получава едностранно 
съставен трудов договор, с което се изключват 
правомощията на синдикатите. Претендира се 
отмяна на решението и постановяване на друго 
по съществото на спора, с което да се отменят 
оспорените разпоредби на наредбата. 
Ответникът по касационната жалба – Ми­
нистерският съвет на Република България, 
оспорва същата по съображения, изложени от 
процесуалния му представител юрк. Василев.
Ответникът по касационната жалба – минис­
търът на труда и социалната политика, оспорва 
касационната жалба чрез процесуалния си 
представител юрк. Димитрова по съображения, 
изложени в писмено становище. 
Представителят на Върховната администра­
тивна прокуратура дава заключение за неосно­
вателност на касационната жалба. 
Върховният административен съд, петчле­
нен състав, първа колегия, след като преце­
ни допустимостта на касационната жалба и 
наведените в нея отменителни касационни 
основания съгласно чл. 218, ал. 1 АПК, както 
и съответствието на решението с материалния 
закон в изпълнение изискването на чл. 218, 
ал. 2 АПК, приема за установено следното от 
фактическа и правна страна на спора:
Касационната жалба като подадена в срок 
и от надлежна страна е допустима. 
Предмет на съдебен контрол в производ­
ството пред Върховния административен съд, 
трето отд., са били оспорените разпоредби на 
чл. 4, т. 1 и 2, чл. 35 и чл. 37 от Наредбата за 
условията и реда за извършване на посредни­
ческа дейност по наемане на работа, приета 
с ПМС № 107 от 2003 г.; обн., ДВ, бр. 49 от 
2003 г., в сила от 27.05.2003 г.; изм. и доп., ДВ, 
бр. 52 от 2006 г., в сила от 27.06.2006 г.; изм. и 
доп., ДВ, бр. 22 от 2010 г.
С Решение № 7638 от 09.06.2010 г. на Вър­
ховния административен съд, трето отд., пос­
тановено по адм.д. № 4196/2009, е отхвърлена 
жалбата на Моряшки синдикат „България“, като 
в мотивите на същото е прието, че: 
1. Задължението на корабособствениците да 
застраховат срещу болест и злополука наетите от 
тях лица произтича от Международен кодекс за 
управление и безопасна експлоатация на кораби 
и предотвратяване на замърсяването (ISМ Code), 
(обн., ДВ, бр. 58 от 1995 г.). В чл. 10 от същия 
е предвидено, че целите на кодекса са да се 
осигури безопасност по море, предотвратяване 
на нараняването и загуба на човешки живот, 
избягване нанасяне на щети на околната среда, 
в частност на морската среда, и на имуществото. 
Възможният начин за осъществяването на тези 
цели е корабособственикът да застрахова за своя 
сметка за болест, злополука и смърт наетите 
от него лица, в т.ч. и моряците. Оспорената 
разпоредба не създава монопол, тъй като не 
сочи конкретен застраховател. Редакцията на 
т. 5 от чл. 35 е прецизирана и изменена (ДВ, 
бр. 22 от 2010 г.), придобивайки следния вид: 
„задължението на работодателя да сключи за своя 
сметка индивидуална и/или групова застраховка, 
покриваща рисковете заболяване, злополука, 
смърт, хоспитализация, медицински разходи, 
загуба или намаляване на работоспособността, 
или да осигури покритие за защита и обезще­
тение (Р § I покритие) за болест, злополука и 
смърт на наетите на работа лица преди тяхното 
заминаване от Република България за срока на 
сключения индивидуален договор за наемане, 
както и за времето за пътуване“. 
2. По отношение на текстовете на чл. 4, т. 1 и 
2 и чл. 37 принципно жалбоподателят възразява 
срещу фигурата „посредник“, която фактически 
изолира професионалните синдикални орга­
низации. Приетото в наредбата наименование 
„посредник“ е синоним на термина „служба за 
набиране и назначаване на работа“, съдържащ 
се в Конвенцията на МОТ № 179, ратифицирана 
със закон, приет от 39-ото Народно събрание 
на 23.01.2003 г. (ДВ, бр. 10 от 2003 г.), обн., 
ДВ, бр. 77 от 03.09.2004 г.
Възразявайки срещу фигурата на посредни­
ка, жалбоподателят се позовава на разпоред­
бата на чл. 1, буква „в“ от Конвенция № 179 
на МОТ, според която терминът „служба за 
набиране и назначаване на работа“ означава 
всяко лице, фирма, институция, агенция или 
друга организация от публичния или частния 
сектор, ангажирана с набирането на моряци 
от името на работодателите или назначаването 
на работа при работодатели, както и на чл. 2, 
т. 2 от конвенцията, според който, когато са 
били или ще бъдат създадени частни служ­
би за набиране и назначаване на работа, те 
следва да действат в рамките на територията 
на държавата членка само в съответствие със 
система на лицензиране и удостоверяване или 
друг вид регулиране. Тази система трябва да 
бъде създадена, поддържана, модифицирана или 
променена само след консултации с представи­
телните организации на корабопритежателите 
и на моряците. Безконтролното разкриване на 
такива частни служби за наемане и назначаване 
на работа не следва да се насърчава.