Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
подобна уредба не съответства и на чл. 10 от 
Всеобщата декларация за правата на човека, 
чл. 6, § 1 и чл. 10 КЗПЧОС.
Постъпилите по делото становища и прав-
ни мнения относно въвеждането на закрити 
вместо открити заседания в касационното 
производство по административни дела се 
разделят на две групи.
Първата група, която включва становищата 
на Върховния административен съд, главния 
прокурор, Висшия адвокатски съвет, Аген-
цията за социално подпомагане, Съюза на 
съдиите в България, Фондация „Български 
адвокати за правата на човека“, Фондация 
„Програма Достъп до Информация“, проф. д-р 
Димитър Костов и проф. д-р Дончо Хрусанов, 
споделят и допълват доводите в искането, 
което намират за основателно.
Втората група становища, която включва 
тези на Народното събрание, министъра на 
правосъдието, министъра на околната сре-
да и водите, Асоциацията на българските 
административни съдии и Сдружението на 
администрацията в органите на съдебната 
власт, намират искането за неоснователно.
В останалите постъпили по делото стано-
вища не е изразена позиция относно въвеж-
дането на закрити вместо открити заседания 
в касационното производство по администра-
тивни дела.
Конституционният съд приема следното:
В чл. 121, ал. 3 от Конституцията е уста-
новен принципът на публичност като основен 
за правораздаването във всички съдилища. 
Той е закрепен и във всички процесуални 
закони – чл. 12 АПК, чл. 20 НПК, чл. 11 
ГПК, както и в чл. 5, ал. 2 ЗСВ. Член 10 от 
Всеобщата декларация за правата на човека, 
чл. 14, § 1 МПГПП и чл. 6, § 1 КЗПЧОС 
прогласяват като едно от основните права 
на всеки човек публичното разглеждане на 
неговото дело. 
Публичността на процесуалните действия 
в съдебно производство е гаранция за безпри-
страстното и законосъобразно процедиране 
от страна на съда, както и за истинността 
на фактическите твърдения на страните. Тя е 
опора за доверието в правосъдието и средство 
за възпитателно въздействие на правосъдната 
дейност.
Изискването за публично гледане на делото 
е част от изискването за справедливост на 
съдебния процес. Основният закон в чл. 121, 
ал. 3 постановява, че разглеждането на дела-
та във всички съдилища е публично, освен 
когато законът предвижда друго. Правото 
на публично гледане на делото в съд може 
да бъде обект на ограничения, стига обаче 
сърцевината на правото да не бъде засегната. 
Ограничението не би било съвместимо с чл. 6, 
§ 1 КЗПЧОС, ако не преследва легитимна 
цел и ако не е пропорционално на тази цел. 
С оглед спецификите на производство пред 
всяка касационна инстанция, която има пра-
вомощие да се произнесе само по въпроса за 
законосъобразността, правото на публичност 
би могло да търпи ограничения, стига обаче 
други основни характеристики на справедли-
вия процес да не бъдат засегнати (Siałkowska 
v. Poland; Dory v. Sweden). Преценката на 
конституционосъобразността, както и на съ-
ответствието на атакуваната законодателна 
промяна, ограничаваща публичността на 
касационните производствата пред Върховния 
административен съд, с КЗПЧОС и посоче-
ните по-горе международни актове отчита 
законодателно закрепената задължителност 
на публичните съдебни заседания пред първо-
инстанционните административни съдилища, 
гарантиращи личното явяване и участие на 
страните пред съда. 
Също така спазването на посочените 
принципни положения в касационното про-
изводство по АПК налага да се вземат пред-
вид неговите същностни характеристики. 
Съгласно чл. 132, ал. 2, т. 5 АПК Върховният 
административен съд е последна – касаци-
онна инстанция, по административни дела, 
разглеждаща касационни жалби и протести 
срещу първоинстанционни съдебни решения. 
Като такава тя е редовен способ за защита 
срещу нищожни, недопустими и неправилни 
съдебни решения (чл. 209 АПК). Върховният 
административен съд в това си качество се 
произнася само по посочените в жалбата или 
протеста пороци на съдебния акт, представля-
ващи касационни основания, с изключение на 
въпросите за валидността, допустимостта и 
съответствието на решението с материалния 
закон, за които е длъжен да следи служебно 
(чл. 218, ал. 2 АПК). Именно конкретните 
пороци на решението на първоинстанционния 
съд при формиране на фактическите и правни 
изводи съставляват касационните основания и 
те са предмет на обосноваване в касационно-
то производство. Тези касационни основания 
следва да бъдат точно и ясно мотивирани и 
могат да бъдат доказвани само с писмени 
доказателства, свързани с посочените пороци.
С атакуваната промяна в чл. 217, ал. 2 АПК 
е въведено правилото, че когато ВАС разглежда 
като касационна инстанция делата в тричленен 
състав, той ги разглежда в закрито заседание 
без участие на страните. Изключенията, които 
се допускат и които водят до провеждане на 
публично заседание, са две: когато съдията-
докладчик с разпореждане определи делото 
да се разгледа в открито заседание, както и 
когато страна поиска най-късно в касационната 
жалба или в отговор към нея делото да се 
разгледа в открито заседание. В тези случаи 
делото задължително се разглежда по този ред. 
Изключение представлява и случаят, в който 
ВАС като касационна инстанция заседава в 
петчленен състав по дело, разгледано като