Държавен вестник, бр. 9, 2010 г., стр. 3

БРОЙ  9	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
МИНИСТЕРСТВА 
И ДРУГИ ВЕДОМСТВА
МИНИСТЕРСТВО
НА ЗЕМЕДЕЛИЕТО И ХРАНИТЕ
Правилник за изменение на Устройствения 
правилник на областните дирекции „Земеде­
лие“ (ДВ, бр. 7 от 2010 г.)
§ 1. Приложението към чл. 6, ал. 2 се из­
меня, както следва:
„Приложение
към чл. 6, ал. 2
Обща численост на областните дирекции 
„Земеделие“, в т.ч. и на общинските служби 
по земеделие към тях – 1742 щатни бройки
Областна дирекция „Земеделие“ – 
Благоевград 
77
Областна дирекция „Земеделие“ – 
Бургас
80
Областна дирекция „Земеделие“ – 
Варна
74
Областна дирекция „Земеделие“ – 
Велико Търново
63
Искам да се отстранят съмненията, че се 
ограничават правомощията на Президента 
на Републиката, който и да е той, по отно­
шение ръководството на Въоръжените сили. 
В Решение на Конституционния съд № 23 
от 25.09.1998 г. по к.д. № 14 от 1998 г. ясно е 
посочено, че президентът е главнокомандващ 
Въоръжените сили в мирно и военно време. 
Бъдещата уредба трябва да гарантира достатъч­
но ясно ръководните функции на президента 
по отношение командването на Въоръжените 
сили и механизмите за тяхното осъществя­
ване. Затова намирам за необходимо да се 
преразгледа § 28 от ЗИДЗОВСРБ.
При прилагането на сега действащия 
закон въпреки разпоредбите, гарантиращи 
социална осигуреност на военнослужещите, 
се породиха съмнения за порочни практики 
и за заобикаляне на законодателната уредба. 
Независимо  от това смятам, че трябва да 
продължат усилията за постигането в бъдеще 
на по-добър социален статус на военнослу­
жещите като важен елемент от мотивацията 
за професионалната им дейност.
Поради това намирам  за необосновани и 
някои  разпоредби от приетия закон,  засягащи 
социалната осигуреност на военнослужещите.
На първо място, оспорвам предвиденото 
в закона изискване (§ 116, изменящ чл. 235 
от действащия закон), с което се предвижда 
обезщетенията на военнослужещите да се 
изплащат при условия и ред, определени с 
акт на министъра на отбрана.  Според мен 
не може да се предоставя на  оперативната 
самостоятелност на министъра на отбраната 
да определя, вкл. и сроковете за изплащане­
то на обезщетенията. Условията и сроковете 
следва да са установени в закона, за да се 
гарантират правната сигурност и законните 
интереси на военнослужещите, с които всеки 
може предварително да е  запознат. В услови­
ята на криза се очаква военнослужещите да 
имат по-тежки проблеми при интегриране в 
обществото. Затова своевременното получа­
ване на средствата за обезщетение е важно 
за тяхната адаптация и по-нататъшна трудова 
реализация.
На второ място, смятам за неприемливо 
отпадането на възможността военнослужещи­
те да придобиват едно жилище от жилищния 
фонд на Министерството на отбраната през 
целия срок на службата при ясно  определе­
ни условия. Съзнавам, че на този етап, при 
сегашното състояние на  жилищния фонд на 
МО, това е трудно осъществимо, но в перспек­
тива не бива да се изключва тази възможност. 
Министерството на отбраната не бива да бъде 
законово ограничавано, а насърчавано да 
провежда гъвкава политика по този въпрос. 
Не можем да мотивираме постъпването  и 
оставането на военна служба, да разчитаме 
на нормалното попълнение на армията и 
изпълнението на нейните задачи, без да е 
гарантиран минимално социалният статус на 
военнослужещите, които продължително са 
работили в армията.  Опасявам се, че отмяната 
на чл. 304 и свързаните с него разпоредби от 
ЗОВСРБ чрез § 129 от ЗИДЗОВСРБ и липсата 
на конкретна заместваща нормативна уредба 
ще демотивират сериозно сегашните военно­
служещи и бъдещите попълнения на армията.
Уважаеми дами и господа народни пред­
ставители,
На основание чл. 101, ал.1 от Конституци­
ята на Република България връщам за ново 
обсъждане в Народното събрание Закона за 
изменение и допълнение на Закона за от­
браната и въоръжените сили на Република 
България, като оспорвам § 28, § 116 и § 129.
Президент на републиката: Георги Първанов
833