Държавен вестник, бр. 97, 2023 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  97
по тръбопроводи. В нормите на чл. 35 и 36 
от ЗЕ законодателят е определил кръга от 
лица, имащи право да предявят искания за 
компенсиране, както и да формират цените, 
които следва да се регулират, като това са 
„енергийните предприятия“, каквото разши­
рено значение им придава § 1, т. 24 от ДР на 
ЗЕ, т.е. в кръга на тези лица се включват не 
само електроразпределителните и електро­
преносните предприятия, а и тези, свързани 
с производство, преобразуване, пренос, съхра­
нение, разпределение, доставка и снабдяване с 
природен газ, каквито се явяват дружествата 
жалбоподатели. В тази връзка наведените 
доводи, че с разпоредбата на чл. 11 от На­
редба № 2 се разширява кръгът на лицата, 
включени в категорията на такива, на които 
следва да се признаят разходи, произтичащи 
от наложени им обществени задължения, са 
необосновани и в противоречие с § 1, т. 24 
от ДР на ЗЕ във връзка с чл. 35 и 36 от ЗЕ.
В чл. 69 от ЗЕ е посочено, че енергий­
ните предприятия са длъжни да извършват 
дейността си в интерес на обществото и на 
отделните клиенти и в съответствие с изис­
кванията на този закон и другите нормативни 
актове, като обезпечават сигурността на снаб­
дяването, включително защита на обектите, 
представляващи критична инфраструктура в 
енергетиката, непрекъснатостта и качеството 
на електрическата и топлинната енергия и 
природния газ, ефективното използване на 
горивата и енергията, опазването на околната 
среда, живота, здравето и собствеността на 
гражданите, т.е. задълженията към обще­
ството, с които се натоварват енергийните 
предприятия, включват и тези с дейност и 
доставки с предмет „природен газ“.
Основанието и редът, по който енергийните 
предприятия, вкл. и тези от сектор „Приро­
ден газ“, имат право да предявят искане за 
компенсиране на разходи, произтичащи от 
наложените им задължения към обществото, 
са предвидени в чл. 35 от ЗЕ. Посочените 
предприятия подават периодични заявления 
пред КЕВР за компенсиране на тези разходи, 
като представят доказателства за тяхното 
основание и размер, и регулаторът определя 
обема за компенсиране за всяко отделно 
предприятие и общия обем за възстановяване 
на съответния период. Горното също води до 
извод, че разходите, произтичащи от наложени 
задължения към обществото и подлежащи 
на компенсиране, не са специфични само 
за електроенергийния сектор, а обхващат и 
лицата, извършващи дейност и доставка на 
природен газ.
Що се касае до довода за противоправност 
на въведения компонент в чл. 11 от Наредба 
№ 2 „задължения към обществото“ то отговор 
дали такъв елемент влиза в противоречие с 
чл. 3, § 1 – 3 от Директива 2009/73/ЕО на 
ЕП и Комисията от 13 юли 2009 г. е дадено с 
решение от 30.04.2020 г., постановено по дело 
С-5/19. В него СЕС сочи, че горната разпоред­
ба следва да се тълкува в смисъл, че допуска 
законодателство на държава членка, съгласно 
което разходите, произтичащи от наложените 
на предприятията за природен газ задължения 
за съхранение на такъв, за да се гарантират 
сигурността и редовността на доставките на 
природен газ в тази държава членка, да въз­
ложи тези разходи върху клиентите на тези 
предприятия, ако законодателството преследва 
цел от общ икономически интерес, в съот­
ветствие с принципа на пропорционалност и 
задълженията за обществена услуга, които то 
предвижда, са ясно определени, прозрачни, 
недискриминационни, подлежат на провер­
ка и гарантират равни условия на достъп за 
предприятия за природен газ от Съюза до 
националните потребители.
От друга страна, в чл. 3, § 2 от Директива 
2009/73/ЕО е закрепено правилото, че държа­
вите членки може да налагат на предприятията 
за природен газ, в общ икономически интерес, 
задължения, свързани с обществени услуги, 
които може да се отнасят до сигурността, 
вкл. сигурността на доставките, редовност, 
качество, цена на доставките и опазване на 
околната среда, вкл. енергийна ефективност, 
енергия от възобновяеми източници и опаз­
ване на климата. Тази разпоредба е инкор­
порирана в нормата на чл. 69 от ЗЕ и чрез 
разпоредбите на чл. 35 и 36 от ЗЕ е предвиден 
и механизъм за компенсиране на разходите, 
свързани със задължения в обществен интерес. 
С разпоредбата на чл. 11 от Наредба № 2 се 
предвижда именно поемането на финансовата 
тежест, свързана с наложени допълнително 
задължения на енергийните предприятия от 
клиентите на природен газ, като изрично в 
подзаконовата норма е посочен начинът на 
възстановяване на тези разходи чрез издаване 
на нарочни методики.
Оспорената норма на чл. 11 от Наредба 
№ 2 не противоречи както на чл. 3, § 1 – 3 
от Директива 2009/73/ЕО, така и на чл. 35 
и 36 от ЗЕ.
С оглед обаче изразеното становище по-го­
ре, че изменението на оспорената разпоредба 
е прието в противоречие с чл. 13, т. 2 във 
връзка с чл. 15 от Указ № 883 от 24.04.1974 г. 
и на чл. 14 от ЗЕ във връзка с чл. 49 – 53 от 
Правилника за дейността на комисията и ней­
ната администрация, то последната подлежи 
на отмяна, поради допуснато съществено нару­
шение на административнопроизводствените 
правила – чл. 146, т. 3 от АПК.
На основание чл. 194 от АПК съдебното 
решение, ако не е обжалвано или протестирано 
в срок, или касационната жалба или протест 
са отхвърлени, подлежи на обнародване в 
„Държавен вестник“ и влиза в сила от деня 
на обнародването му.