Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 19

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
предходни решения – това следва от чл. 51, 
ал. 1 от Процедурните правила на Съда. Той 
обаче обикновено следва и прилага своите 
прецеденти, което е в интерес на правната 
сигурност и на правилното развитие на прак-
тиката по Конвенцията. Все пак, това не би 
възпряло Съда да отстъпи от свое по-раншно 
решение, ако е убеден, че съществуват състо-
ятелни причини да го стори. Такова отстъп-
ване може да се наложи например, за да се 
гарантира, че тълкуването на Конвенцията 
отразява промените в обществото и остава 
в съответствие с условията на днешния ден.“ 
Също така: „В решението си по делото Рийс 
Съдът, като е отбелязал, че Обединеното крал-
ство е положило усилия да задоволи исканията 
на г-н Рийс в най-пълната степен, която е 
позволявала системата му – а това се отнася 
също и за случая на г-ца Коси – е подчертал, 
че необходимостта от подходящи правни мерки 
по отношение на транссексуалните трябва да 
се преразглежда, по-специално като се държи 
сметка за научните и обществените разви-
тия. Съдът не е информиран за съществено 
научно развитие, което да е било постигнато 
междувременно.“ В тази връзка в решението 
си по делото Rees ЕСПЧ обръща внимание, 
че „транссексуалността не е ново състояние, 
но неговите особености са идентифицирани и 
изследвани съвсем наскоро“. В същия смисъл 
е и Решение от 25 март 1992 г., B. v. France: 
„Съдът счита, че безспорно отношението се 
е променило, науката се е развила и на проб­
лема за транссексуалността се отдава все 
по-голямо значение. Той отбелязва, все пак, 
в светлината на извършените изследвания и 
на работата на експертите в тази област, че 
все още съществува известна несигурност 
относно същността на транссексуалността 
и че понякога законността на хирургичес­
ката намеса в тези случаи се поставя под 
въпрос.“ В Решение на Голямата камара от 
30 юли 1998 г., Sheffield and Horsham v. The 
United Kingdom Съдът отново констатира, че 
„транссексуалността продължава да поражда 
сложни научни, правни, морални и социални 
въпроси, по отношение на които не съществува 
общо споделен подход между договарящите 
държави.“
Във връзка с необходимостта еволютивното 
тълкуване на Основния закон да е обективно 
обосновано и оправдано, вкл. от гледна точка 
на безспорни и сигурно установени дости-
жения на науката, съдът обръща внимание, 
че според някои от представените по делото 
професионални становища и правни мнения за 
науката продължават да са дискусионни редица 
въпроси, свързани с полово несъответстващата 
идентичност – обусловеността є не само от 
биологични фактори, но и от преживяванията 
на индивида в социална среда, което поставя 
под съмнение необратимостта и неизменност-
та на принадлежността към съответния пол; 
наличието на трайни вредоносни последици 
от предприети интервенции за промяна на 
сексуалния вид, вкл. стерилитет, сърдечно-
съдови, психиатрични и други здравословни 
проблеми. Същевременно, както е разяснено в 
становището на Дружеството на психолозите 
в Република България, синхронизирането на 
биологичните дадености и различното поло-
во самоопределяне изисква ангажиране на 
множество процедури от медицински, психо-
социален и юридически характер, изискващи 
продължителен процес на обстойно изследване 
на преживяването за себе си и психичното 
функциониране, при това – задължително 
след навършване на пълнолетие.
Съдът съобразява, че ценностните разбира-
ния на обществото, формирани от религията 
и морала, се характеризират със стабилност и 
устойчивост като регулатор на поведението, 
при което налагането от страна на държавата 
на правни разрешения, намиращи се в коли-
зия с установени морални и/или религиозни 
норми и принципи, би се характеризирало 
със спорна легитимност и би компрометира-
ло регулативния им потенциал. Това следва 
да се има предвид и при тълкуването на 
Основния закон, в чийто преамбюл е посо-
чено, че неговите създатели са били водени 
от стремежа да изразят „волята на българ-
ския народ“, която не може да се разглежда 
без отчитане на установените му ценностни 
разбирания, от които се е ръководил кон-
ституционният законодател. Именно в този 
контекст вложеното в българската Конститу-
ция разбиране за пола в неговия биологичен 
смисъл е проявление на българската наци-
онална конституционна идентичност, пред-
назначена да запази „връзката между самата 
конституция и хората или народа, на които 
тя е призвана да служи“ (Тропeр, М., Behind 
the Constitution? The Principle of Constitutional 
Identity in France, in Constitutional Topography, 
Values and Constitutions 187, 190 (András Sajó & 
Renáta Uitz, изд. 2010 г.). Зачитането на наци-
оналната идентичност на държавите членки 
съгласно чл. 4, пар. 2 ДЕС е принцип на ЕС, 
прокламиран и в преамбюла на Хартата на 
основните права на ЕС, според която Съюзът 
дължи „зачитане многообразието на културите 
и традициите на европейските народи, както 
и националната идентичност на държавите 
членки и организацията на техните публични 
власти на национално, регионално и местно 
равнище“. В този смисъл и като съобразява 
изложеното по-горе относно съдържанието 
на вграденото в основата на Конституцията 
ценностно ядро по въпросите на брака и се-
мейството, съдът намира, че зачитането на