Държавен вестник, бр. 87, 2012 г., стр. 84

СТР.  84	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  87
дължина се установява така, че да остане равна на 
1/20 от действителното разстояние на светлинния 
хоризонт от точката на отчитане. Не е необходимо 
да се изменя стандартният интервал от 2,7 m между 
светлините на светлинните хоризонти и в същото 
време светлинните хоризонти да се разполагат 
симетрично по отношение на централния ред на 
светлините за подход за кацане.
2.2. Във вертикалната равнина:
2.2.1. Идеалният случай е установяване на всич­
ки светлини за подход за кацане в хоризонталната 
равнина, минаваща през прага на ПИК (вж. фиг. 
10-4), и това общо правило се спазва дотолкова, 
доколкото позволяват местните условия. В същото 
време сгради, дървета и т. н. да не закриват свет­
лините за пилота, когато самолетът му се намира 
в района на външния радиомаркер на 1° по-ниско 
от радиоглисадата.
2.2.2. За максимално намаляване на риска 
от повреждане на самолета при приземяване с 
прелитане или недолитане в границите на край­
ния участък за спиране (КУС) или на участъка, 
свободен от препятствия, а също в границите на 
150 m от края на ПИК, светлините се установяват 
възможно най-близо до земята в зависимост от 
местните условия. Извън границите на КУС и 
участъка, свободен от препятствия, няма същест­
вена необходимост светлините да се разполагат 
по-близо до земята. С оглед на неравностите на 
повърхността светлините могат да се установят 
на стълбове със съответна височина.
2.2.3. По възможност светлините се монтират 
така, че нито един обект в границите на 60 m от 
всяка страна на централния ред да не се извисява 
над повърхността, в която е разположена систе­
мата светлини за подход за кацане. Ако някакъв 
висок обект е разположен в границите на 60 m 
от централния ред светлини и в границите от 
1350 m от прага на ПИК, когато това се отнася 
до светлините за точен подход за кацане, или 
в границите на 900 m, когато това се отнася до 
проста система за подход за кацане, целесъо­
бразно е светлините да се инсталират така, че 
равнината на външната половина от светлини 
да минава над този обект.
2.2.4. За да се избегне погрешното възприемане 
на равнината на терена, светлините, разположени 
в границите от прага до точката, отстояща на 300 
m от него, се инсталират не по-ниско от права с 
низходящ наклон 1:66 от прага до тази точка, а 
след тази точка – не по-ниско от права с наклон 
1:40. За системата светлини за точен подход за 
кацане по II или III категория може да са необхо­
дими по-строги критерии, например недопускане 
в границите на 450 m от прага на отрицателен 
наклон на местността.
2.2.5. Централен ред светлини. На всеки участък 
от централния ред светлини (включително КУС 
или участъка, свободен от препятствия) градиенти­
те на наклона на светлините са колкото се може 
по-малки, изменят се колкото се може по-рядко и 
с по-малка стойност и не превишават 1:60. Прак­
тиката разрешава на всеки участък по посока на 
ПИК градиентът на наклона на централния ред 
светлини да е не повече от 1:66 по възходяща 
права и 1:40 по низходяща.
2.2.6. Светлинни хоризонти. Светлините на 
светлинните хоризонти се разполагат по права, 
пресичаща на съответно място линията на светли­
ните на централния ред, и по възможност лежат 
в хоризонталната равнина. Но в местата, където 
релефът има напречен наклон в една посока, 
светлините на светлинните хоризонти на КУС или 
на участъка, свободен от препятствия, могат да 
се установяват под наклон с градиент не повече 
от 1:80, ако е възможно те да се разположат по-
близо до земята.
2.3. Резервна височина над препятствия:
2.3.1. За определяне на резервната височина 
над препятствията се установява район, който 
се нарича повърхнина на светлините (светлинна 
равнина), в която всички системи от светлини 
се намират в една равнина. Тази равнина има 
правоъгълна форма и е разположена симетрич­
но на централния ред от системата светлини за 
подход за кацане. Тя започва от прага на ПИК, 
има широчина 120 m и продължава на разстоя­
ние 60 m след края на светлинната система на 
подхода за кацане.
2.3.2. В границите на светлинната равнина не се 
допускат обекти, стърчащи над нея, с изключение на 
указаните по-долу. Всички пътища и автомагистрали 
се считат за препятствия с обекти, извисяващи се на 
4,8 m над горната точка на повърхността на пътя, 
с изключение на служебните пътища на летището, 
където движението на транспорта се контролира 
от съответните летищни служби и се координира 
от летищната контролна кула. ЖП пътищата, 
независимо от интензивността на движението, се 
считат за препятствия с обекти, извисяващи се на 
5,4 m над горния край на релсите.
2.3.3. Някои елементи от радиоелектронните сис­
теми за кацане, например отражателите, антените, 
контролните устройства и т.н., е необходимо да са 
по-високо от светлинната равнина. Предприемат 
се всички мерки за изнасянето на тези елементи 
извън границите на светлинната равнина. Това е 
осъществимо за много отражатели и контролни 
устройства.
2.3.4. Ако в границите на светлинната равнина 
е инсталиран курсов радиофар на ILS, се счита, 
че този фар или параболична антена, ако тя се 
използва, е необходимо по височина да надвишават 
светлинната равнина. В този случай височината на 
конструкциите на тези инсталации е необходимо 
да е минимална и да се разположи по възможност 
по-далече от прага на ПИК. Височината на тези 
конструкции съгласно общото правило може да 
се увеличава с отдалечаването от прага с 15 cm 
през всеки 30 m. Например, ако курсовият фар е 
разположен на 300 m от прага на ПИК, парабо­
личната антена може да е над светлинната равнина 
максимум на 10 x 15 = 150 cm, но за предпочитане 
е, ако това не нарушава нормалното функциони­
ране на ILS, тази височина да бъде колкото се 
може по-малка.
 2.3.5. При разполагане на азимутна антена на 
MLS се спазват инструкциите, дадени в Допъл­
нение „G“ към част I на Приложение № 10 към 
Конвенцията за международно гражданско въз­
духоплаване. В тези инструкции, които съдържат 
също и указания за съвместяване на азимутната 
антена на MLS и курсовия предавател на ILS, е