Държавен вестник, бр. 102, 2010 г., стр. 17

БРОЙ  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
дебната власт и от мандатите на органи на 
местно самоуправление. Конституцията ясно 
разграничава правния режим на мандатите 
на различните органи, независимо от учреди­
телната власт – дали самата тя е предвидила 
мандатните правоотношения или на основание 
на нейна разпоредба те са установени от закон. 
ІІ.
1.1. Питането на народните представите­
ли относно предсрочното прекратяване на 
мандата ни изправя също пред два въпро­
са – прекратяване на индивидуалния мандат и 
прекратяване мандата на колективния орган. 
Въпросите са относими както към мандатите 
на държавните органи, изрично уредени в 
Конституцията, така и на тези, чиято орга­
низация и дейност е изградена на основата 
на конституционно овластяване.
Уредбата на мандатите в Конституцията 
показва модел, който предпоставя държавните 
органи да осъществяват своята дейност за пъ­
лен мандат, т. е. за предвидения в Конституци­
ята срок. Разпоредбите относно мандатите на 
различните органи показват, че има създадени 
изрични разпоредби за предсрочното прекра­
тяване и основанията за това. Първо, това е 
установено пряко за случаите, когато срокът 
е посочен в самата Конституция – например 
Народно събрание, президент; второ – опо­
средено за други конституционно предвидени 
органи и институции, за които е предвидено, 
че закон ще урежда организацията и дейността 
им, което включва и определяне на срока на 
осъществяване на държавнически функции. 
Не е задължително овластяването да се отнася 
до всички елементи на мандата. Преценката 
е на делегиращия орган. Например в чл. 147 
и 148 от Конституцията относно мандата на 
Конституционния съд е определен срокът на 
пълния мандат и в шест точки основанията 
за предсрочно прекратяване на мандата на 
конституционен съдия, като в чл. 149, ал. 2 е 
изрично изключено да се дават или отнемат 
правомощия на Конституционния съд със 
закон. Разпоредбите на чл. 138, 139, 143 и 
146 от Конституцията са израз на друг под­
ход – предоставяне нормативното решение 
да бъде дадено от закон. Сравни и чл. 27, 
ал. 1 от Закона за местното самоуправление 
и местната администрация. 
Поначало изискването за добро функци­
ониране на държавата и осъществяване на 
властите изисква запазване на правомощията 
за пълен мандат, т. е. за целия определен 
предварително период от време, но е пред­
видено и предсрочното прекратяване на пер­
соналния мандат. Въпросът е за пределите 
на това изключение от общото положение и 
дали изброяването на основанията за пред­
срочно прекратяване е изчерпателно или от 
систематическото единство на разпоредби и 
същността на мандатното правоотношение 
и логиката на уредбата биха могли да се 
извлекат и други основания. Няма съмне­
ние, че за да има предсрочно прекратяване 
на персонален мандат, трябва да са налице 
определени обстоятелства, настъпили след 
неговото възникване, и тези обстоятелства да 
са посочени като юридически факт за прекра­
тяването изрично от Конституцията или от 
закон, основан на нея (изрични основания). 
Тази последица – предсрочно прекратяване на 
мандата, обаче може да се свърже с настъп­
ването и на други правнорелевантни факти 
в уредбата на даден държавен орган. Ролята 
на учредителите на мандата не се изчерпва с 
предоставянето му и определянето на кръга 
правомощия, които ще осъществяват за пред­
видения срок. Фактът, че правомощията са 
предварително установени в конституционна 
норма или въз основа на нея от законова 
норма, не означава, че кръгът на правомощия 
и срокът за осъществяването им не може да 
бъде променян – разширен или ограничен по 
реда, по който са определени първоначално 
правомощията, т. е. с нова конституционна 
или законова разпоредба. Предоставените 
пълномощия и тяхното осъществяване са 
под контрола на учредяващия мандата орган.
Проблемът за предсрочното прекратяване 
на мандати със закон е не само сложен дър­
жавнически, но и политически деликатен. 
Поради тези две негови страни се проявява 
винаги комплицирано. Освен това засяга се 
и функционирането на държавните органи и 
балансът в изградената система от органи и 
тяхната дейност. В тази връзка може да се 
постави и въпросът за засягане на принципа, 
че Република България е правова държава 
(чл. 4, ал. 1 от Конституцията) и че законът 
не може да противоречи на Конституцията 
(чл. 5, ал. 1 от Конституцията), защото зако­
нодателният орган не е неограничен в своите 
правомощия, а е подчинен на Конституцията. 
Следователно и при тълкувателната дейност 
ще следва да се съобразява върховенството 
на Конституцията, отразено и в общите є 
начала, и в нейните конкретни разпоредби, 
определящи текущото законодателство. Кон­
ституцията изисква стабилност в органите, 
което означава стабилност и на актовете, 
които уреждат тези органи. Това обаче следва 
да се постига чрез съчетаното действие на 
всички конституционни принципи, а не чрез 
абсолютизиране на някои от тях и противо­
поставянето им.
1.2. Относно индивидуалния мандат е 
прието, че произволно вън от основанията, 
които можем да извлечем от Конституцията, 
респ. определения от нея закон, мандатните 
членове на държавния орган не могат да бъдат 
уволнявани, съкращавани и отстранявани под 
никаква форма и под никакъв предлог. Необ­
ходимо е изрично посочване на основанията