Държавен вестник, бр. 61, 2022 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  61
на държавата, този подход на бюджетиране 
се проектира и на плоскостта на независи­
мостта на съдебната власт и има значение 
за развитието на нейните отношения със 
законодателната и изпълнителната власт в 
бюджетната материя. Вярно е, че Висшият 
съдебен съвет, на когото (в пленарен състав) 
на конституционно ниво е възложено да 
приема проекта на бюджета на съдебната 
власт (чл. 130а, ал. 2, т. 1 от Конституцията) 
в качеството на първостепенен разпоредител 
с бюджета (ПРБ), не е правно задължен из­
рично да представя проекта на бюджета в 
програмен формат (по смисъла на чл. 18, ал. 2 
във връзка с чл. 7, ал. 2 ЗПФ), но е вярно 
също така, че на практика се съобразяват 
много от характерните за този подход изис­
квания и правила при съставяне на проекта 
на бюджет на съдебната власт и този въпрос 
е обсъден по-нататък в мотивите. Основание 
за такова разбиране относно необходимия 
контекст на преценката по настоящото дело 
дава и ангажиментът на държавата съгласно 
Актуализираната стратегия за продължаване 
на реформите в съдебната власт (Актуализи­
рана програма), одобрена с Решение на 43-то 
НС от 21.01.2015 г. (ДВ, бр. 7 от 27 януари 
2015 г.), и Пътната карта към нея, където 
утвърждаването на формиране на бюджет, 
което се основава на резултати, за всички 
органи на съдебната власт е самостоятел­
но измерение на реформите и средство за 
оптимизиране на тяхната дейност и това е 
протичащ от години процес. От значение 
за конкретната преценка в настоящото кон­
ституционно производство е също така и 
Съобщението на Комисията до Европейския 
парламент, Съвета, Европейската централна 
банка, Европейския икономически и социален 
комитет и Комитета на регионите (COM(2022) 
234 final, PART 1/2, Брюксел, 19.5.2022 г., по-
нататък – Съобщението на ЕК), където се 
посочва, че „подобряването на ефикасността, 
качеството и независимостта на националните 
правосъдни системи продължава да е сред 
приоритетите на европейския семестър – го­
дишния цикъл на ЕС за координиране на 
икономическите политики. Връзката между 
ефективните правосъдни системи и бизнес 
средата в държавите членки се потвърждава 
в годишния обзор на устойчивия растеж за 
2022 г…..“ и изрично се подчертава, че „ефи­
касност, качество и независимост са основни 
параметри на всяка ефективна правосъдна 
система“.
Относима практика на Конституционния 
съд 
През годините Конституционният съд има 
многократни произнасяния по искания за 
установяване на противоконституционност на 
бюджета на съдебната власт за съответната го­
дина и неговата практика е последователна. 
Независимо че решенията са постановени 
в специфични хипотези, различаващи се 
съществено и от тази по настоящото дело, 
без да се навлиза в подробен коментар на 
предишната му практика, могат да бъдат 
изведени някои общи положения от значение 
за произнасянето в това производство.
Преди всичко, като подчертава, че Консти­
туцията изрично предвижда самостоятелен 
бюджет за съдебната власт в чл. 117, ал. 3, 
Конституционният съд е последователен в 
позицията си, че самостоятелността на бю­
джета на съдебната власт е предпоставка за 
нейната независимост: „за да бъде независима 
съдебната власт, тя трябва да има бюджет, 
който да не е зависим от фактори извън 
системата“ (Решение № 4 от 2004 г.). Съдът 
посочва, че независимостта на съдебната 
власт не се свежда единствено до ненамеса 
при решаване на едно или друго конкретно 
дело, а за нормалното функциониране на 
нейните органи е необходима и финансова 
обезпеченост (Решение № 8 от 2007 г.), както 
и че самостоятелният бюджет на съдебната 
власт по необходимост следва да е съобразен 
с потребностите на нейните органи (Решение 
№ 4 от 2015 г.). Определящо за практиката 
на Конституционния съд е възприетото от 
него в Решение № 17 от 1995 г., че „бюдже­
тът на държавата трябва да осигурява сред­
ства за функциониране на установените в 
Конституцията държавни институции, в т.ч. 
и на органите на съдебната власт, като се 
държи сметка за разделението на властите 
и правомощията им“. Съдът е категоричен, 
че „тази конституционна повеля няма да е 
изпълнена както в случаите, когато въобще 
не са осигурени средства, така и когато по­
ради недостатъчност на одобрените средства 
тези органи не ще могат да функционират 
през част от бюджетната година. За тази част 
от годината ще има изцяло липса на средства, 
а оттам и парализиране на дейността им, а 
тя е предвидена от Конституцията и трябва 
да се осъществява през цялата година.“ Тази 
идея се възпроизвежда и конкретизира в 
следващата практика на Конституционния 
съд (Решение № 16 от 2001 г., Решение № 4 
от 2003 г., Решение № 4 от 2015 г. и др.) и се 
очертават такива показатели за преценката 
на конституционността на бюджета на съ­
дебната власт като „достатъчни материални 
средства, предоставени є от държавата, за 
да осъществява своята дейност“, „средства, 
достатъчни за нормалната работа/функцио­
ниране“ на всеки съдебен орган, „съобразен 
с потребностите на органите на съдебната 
власт бюджет“, „липса на средства“, „недос­
татъчност на средства“, „бюджетен недостиг“, 
„влошаване на бюджетното обезпечаване“ на 
орган на съдебната власт и други. Именно 
„флагрантното намаляване на бюджета от 
предходната година“ на орган на съдебната 
власт според практиката на Конституционния