Държавен вестник, бр. 36, 2024 г., стр. 11

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
мотивите към проекта на Закон за бюджета 
на Националната здравноосигурителна каса за 
2019 г. вносителите посочват, че с промените 
като цяло се цели повишаване на контрола 
върху разходването на средства от НЗОК за 
заплащане на медицинска и дентална помощ.
Общественият интерес от спазването на 
бюджетната дисциплина при лимитиран 
публичен ресурс, с който една държава може 
да се разпорежда, е легитимна цел, която би 
могла да оправдае ограничения на правото на 
здравно осигуряване. Задача на законодателя 
е при въвеждане на оспореното ограничение 
да държи сметка както за гаранцията на съ-
ществуващото благо съгласно чл. 52, ал. 1 от 
Основния закон, така и за целта, преследвана 
от ограничителната разпоредба, и да ги доведе 
до справедлив баланс, какъвто в случая не 
е постигнат. 
С въведената абсолютна забрана за плащане 
на надлимитни медицински дейности законо-
дателят автоматично изключва онези случаи, 
в които надхвърлянето се дължи на обектив-
ни причини, така че на здравноосигуреното 
лице да бъде осигурена необходимата грижа. 
Определяща за пълноценната реализация 
на конституционно защитеното съдържание 
на правото на здравно осигуряване се явява 
именно потребността на здравноосигуреното 
лице от достъпна и навременна медицинска 
помощ. Щом като медицинската помощ е 
престирана на здравноосигурено лице при 
спазване на разпоредбите за отчитането є, 
държавата чрез специализирания публичен 
орган НЗОК носи отговорност за финансово 
обезпечаване на удовлетворения интерес в 
рамките на бюджета на касата. 
Обратно на това произтичащо от защи-
теното съдържание на правото на здравно 
осигуряване изискване, оспорената норма 
въвежда императивна забрана за НЗОК да 
заплати за медицинска помощ дори ако по 
вид спада към гарантирания от бюджета на 
НЗОК пакет по чл. 45, ал. 2 ЗЗО и е оказана 
на здравноосигурено лице, но е довела до над-
вишаване на заложените в договора по чл. 59, 
ал. 1 ЗЗО максимални обеми и стойности 
за съответното лечебно заведение. По този 
начин от прогнозни тези обеми и стойности 
се превръщат в императивни с фиксиран 
максимум. Това води до преразпределение 
на риска от неточности при изготвянето на 
финансовите прогнози за разходите за меди-
цинска помощ. От осигурителния орган този 
риск се прехвърля върху лечебните заведе-
ния – изпълнители на медицинска помощ. У 
тях остава и неблагоприятната имуществена 
последица, ако не успеят да спазят заложената 
за тях ограничителна количествена рамка на 
медицински дейности за здравноосигурени 
лица. Изпълнителите на медицинска помощ 
обаче, за разлика от осигурителния орган, не 
са нормативно снабдени с възможности да 
компенсират настъпването на такъв финансов 
риск, поради което са принудени да откажат 
медицинска помощ на здравноосигурените 
лица, потърсили я след изчерпване на дого-
ворените обеми. 
В резултат на правилото на чл. 55а, ал. 2 
ЗЗО се получава нетипична промяна в съот-
ношението на функциите на НЗОК, на лечеб-
ните заведения – изпълнители на медицинска 
помощ, и на здравноосигурените лица като 
необходими участници при осъществяването 
на едно осигурително по естеството си пра-
во – правото на здравно осигуряване. Заради 
императивната забрана по чл. 55а, ал. 2 ЗЗО 
да бъде заплатена на лечебно заведение меди-
цинската помощ, оказана на здравно­осигурено 
лице в рамките на гарантирания от бюджета 
на НЗОК пакет, върху онези участ­ници в здрав-
ното осигуряване, които не са осигурителни 
органи – лечебните заведения, се прехвърля 
финансовият риск от евентуалните отклонения 
в предвиждането. 
Чрез правилото на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО ле-
чебните заведения като изпълнители на меди-
цинска помощ се задължават да изпълняват 
своите договорни задължения към НЗОК, 
респ. здравноосигурените лица да упражняват 
своите осигурителни права към нея, по такъв 
начин, че прогнозните финансови разчети за 
необходимите разходи, направени от НЗОК 
по райони и оттам по лечебни заведения, във 
всички случаи да се оказват точни и да не се 
налага дори минимална преразпределителна 
дейност. Както вече бе посочено, по този начин 
на здравноосигурените лица е вменена една 
допълнителна и нетипична задача – те също 
трябва да се съобразяват и да допринасят за 
стриктното спазване на иначе прогнозните 
финансови разчети на НЗОК, като правят из-
бора на лечебно заведение не съобразно своите 
здравни и житейски потребности, а така, че 
да е адекватен задължително на динамиката, 
с която различните лечебни заведения на те-
риторията на цялата страна и по отделните 
райони на РЗОК изпълняват договорените 
обеми и стойности за медицинска помощ. 
Досегашната практика на Конституцион-
ния съд, свързана с упражняване правата на 
здравноосигурените лица при запазване на 
финансовата стабилност и бюджетните огра-
ничения, не дава основание за други изводи, 
различни от изложените дотук. В Решение 
№ 3 от 2016 г. по к.д. № 6/2015 г. Конституци-
онният съд е приел, че при задължителното 
здравно осигуряване законодателят може по 
целесъобразност да определя обема на ме-
дицинската помощ, гарантирана от бюджета 
на НЗОК, и нейното разделяне в един или 
повече пакети, но изрично заключава, че 
ограничаването до определени по вид, обхват 
и обем здравни дейности е допустимо само