Държавен вестник, бр. 67, 2025 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  67
Принципно подкрепям идеята за разши­
ряване на възможностите за осъществяване 
на процедурите по ЗПСПК посредством 
разширяването на обхвата на електронните 
търгове. Това повишава прозрачността на 
процедурите, информираността и достъпа 
на потенциалните купувачи. Въпреки това 
императивното залагане на изискването обо­
собени части от имуществото на търговски 
дружества с повече от 50 на сто държавно 
участие в капитала да се продават единствено 
чрез електронната платформа е продължение 
на изначално неправомерния подход сделки 
с такива обекти да бъдат изведени от общия 
режим за продажба на имущество на дружест­
ва от забранителния списък. 
Не отричам правото на законодателя да 
създава нови възможности за приватизация по 
отношение на обекти с отпаднала необходи­
мост, които с времето влошават състоянието 
си и са източник на значителни разходи за 
дружествата и за държавата. Отмяната обаче 
дава възможност отново да бъдат продавани 
обособени части от дадено предприятие, 
включено в забранителния списък, като дейст­
вителната необходимост от продажбата ще 
бъде преценявана най-вече от самите органи 
на дружеството. Считам, че отнемайки уста­
новената в закона споделена компетентност 
между Народното събрание и Министерския 
съвет, заличавайки правомощията и на два­
та органа по отношение на продажбата на 
имущество от дружества от забранителния 
списък, законодателят занижава отговорността 
на тези органи в този процес. Потенциален 
е рискът от злоупотреби и произвол, което в 
крайна сметка ще засегне публичния интерес. 
В дългосрочен план това би се отразило на 
активите на самите дружества и обезсмислило 
забранителния списък, в който номинално 
присъстват. 
Не е изненада, че тези промени в ЗПСПК 
създават условия за прикриване на полити­
ческа отговорност на управляващото мно­
зинство. По-притеснителното е обаче, че те 
легализират отказ от конституционни право­
мощия, поверени на изпълнителната власт, 
по управление и разпореждане с имущество, 
отговорност на държавата. В чл. 18, ал. 6 от 
Конституцията е предвидено общото задъл­
жение, че държавните имоти се стопанисват 
и управляват в интерес на гражданите и на 
обществото. На Министерския съвет пък е 
възложено основното негово правомощие да 
организира стопанисването на държавното 
имущество при осъществяване на вътрешната 
политика на страната (чл. 106 във връзка с 
чл. 105, ал. 1 от Конституцията). То се отнася 
не само за двата вида собственост на държавата 
(публична и частна), но обхваща и другите нейни 
права и задължения, които са парично оценими 
(Решение № 19 от 1993 г. по к. д. № 11/93 г.). 
Тези ангажименти на държавата по един или 
друг начин стоят и по отношение на вещите, 
собственост на търговски дружества, в кои­
то участва държавата. Това е така, защото 
стопанската дейност на немалка част от тези 
субекти има стратегическо за обществото и 
икономиката значение. Именно общественият 
интерес е конституционният критерий при 
управлението и разпореждането с това иму­
щество. Оттеглянето на държавата в лицето 
на НС, и най-вече на ръководния орган на 
изпълнителната власт, по отношение на сдел­
ки с обособени части на такива дружества е 
самї по себе си абдикация от конституцион­
но установените є задължения да гарантира 
публичния интерес.
С § 14 от ЗИДЗДС се прави допълнение 
в Закона за лечебните заведения, по силата 
на което с акт на Министерския съвет, без 
търг и конкурс, ще може да се учредяват 
възмездно ограничени вещни права вър­
ху имоти – публична и частна държавна 
собственост, в полза на държавни лечебни 
заведения. Приетата разпоредба влиза в про­
тиворечие както с разпоредбите на ЗДС, така 
и с установените разпоредителни режими в 
Закона за лечебните заведения. На практика 
законодателят създава основание търговски 
дружества да придобиват права върху имоти 
публична държавна собственост извън из­
рично установените ред и основания в ЗДС, 
без изисквания за състезателна процедура и 
публичност. Приетият текст сам по себе си 
не дава яснота относно контрола върху пра­
воимащите субекти, конкретно дали учреде­
ните ограничени вещни права ще се ползват 
единствено за медицински дейности, или биха 
могли да бъдат повод за заобикаляне на така 
поставената цел, в посока на друга търговска 
дейност, привидно свързана с „обслужването 
на пациентите“ (§ 14 от ЗИДЗДС). Текстът не 
е съобразен с принципа на правовата държава 
(чл. 4, ал. 1 от Конституцията), а прилагането 
крие потенциални нарушения на чл. 17, ал. 4, 
чл. 18, ал. 6 и чл. 19, ал. 2 от Конституцията.
2. Създаване на възможности за злоупот­
реби с процедурите за ускорено реализиране 
на значими инвестиционни проекти
С § 12 и 15 от ЗИДЗДС се правят промени 
в Закона за насърчаване на инвестициите 
и в Закона за опазване на околната среда. 
Посредством тях се съкращават сроковете за 
произнасяне на администрацията във връзка с 
определени инвестиционни проекти, въвежда 
се принципът за мълчаливо съгласие, ограни­
чават се съдебните инстанции в производства