Държавен вестник, бр. 48, 2020 г., стр. 5

БРОЙ  48	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
административен акт не е влязъл в сила и не 
е породил правните си последици, неговата 
законосъобразност трябва да се преценява 
към момента на постановяване на съдебното 
решение на основание чл. 151, ал. 2 от Кон-
ституцията и принципа на върховенството на 
Конституцията.
Останалите конституирани заинтересу-
вани институции и поканени организации 
и специалисти от науката и практиката не 
са депозирали писмени становища и правни 
мнения по делото.
Съдът, като обсъди доводите в искането и 
в допълнителните съображения на вносителя, 
постъпилите по делото писмени становища 
и правни мнения, както и относимата прав-
на уредба, за да се произнесе, взе предвид 
следното:
Основните доводи на съдебния състав за 
противоречие на чл. 142, ал. 1 АПК с Кон-
ституцията, изложени в сезиращото искане, 
са, че оспорената разпоредба определя им-
перативно приложимия материален закон и 
възпрепятства съда да съобрази решението 
на Конституционния съд, с което е обявена 
противоконституционност на този закон. Ето 
защо сезиращият съд намира, че атакуваната 
разпоредба противоречи на чл. 4 и на чл. 151, 
ал. 2, изр. трето от Конституцията и следва 
да бъде обявена за противоконституционна.
Предвид този контекст на искането Кон-
ституционният съд намира за уместно най-
напред да направи някои уточнения, които са 
от значение за по-нататъшните разсъждения 
по предмета на делото.
Съгласно чл. 5, ал. 1 от Основния закон 
Конституцията е върховен закон и другите 
закони не могат да є противоречат. Тази разпо-
редба утвърждава принципа на върховенството 
на Конституцията, което е основно изискване 
на демократичната правова държава. Всички 
дейности по осъществяване на държавната 
власт имат своето основание в Конституцията, 
а всяка правна норма, създадена и приведена 
в действие от държавната власт, следва да е 
създадена на основата и в рамките на Кон-
ституцията. Принципът на върховенството на 
Основния закон означава, че Конституцията 
стои на най-високо място в йерархията на 
нормативните актове и никой правен акт не 
може да є противоречи. Всички разпоредби 
на Конституцията имат върховенство пред 
останалите нормативни актове, а тя е създа-
ла необходимите гаранции за поддържане на 
това върховенство (Решение № 8 от 2012 г. по 
к.д. № 16/2011 г.).
Конституционният съд е приел, че Кон-
ституцията подлежи на прилагане както 
всеки друг нормативен акт, а принципите на 
върховенството на Основния закон и непо-
средственото действие на конституционните 
разпоредби са отправна точка и критерий за 
всички други средства за нейното опазване 
(Решение № 10 от 1994 г. по к.д. № 4/1994 г.). 
Контролът за конституционност по чл. 149, 
ал. 1, т. 2 от Конституцията, осъществяван 
от Конституционния съд, като механизъм за 
опазване на Конституцията се подчинява на 
същите тези принципи.
Дейността на всички държавни органи е 
обвързана с Конституцията. Всички те – вклю-
чително и законодателят, са длъжни да съоб­
разяват своите действия за съответствие с 
Основния закон. Функцията да се произнася по 
съответствието на законите с Конституцията 
не се ограничава само до Конституционния 
съд, а се отнася и до всички съдилища. В 
този смисъл те са обвързани да осъществяват 
преценка за конституционност на правните 
норми, които прилагат. Това произтича как-
то от принципа, установен в чл. 5, ал. 1 от 
Основния закон – Конституцията е върховен 
закон и другите закони не могат да є про-
тиворечат, така и от чл. 117, ал. 1 от Кон-
ституцията, съгласно който съдебната власт 
защитава правата и законните интереси на 
гражданите, юридическите лица и държавата 
(Решение № 8 от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г., 
Решение № 1 от 1998 г. по к.д. № 10/1998 г.). 
Това задължение е намерило израз в чл. 150, 
ал. 1 и 2 от Основния закон, според които 
ВКС и ВАС сезират Конституционния съд за 
закон, за който установят, че не съответства 
на Конституцията. 
За да защити установения в нея конституци-
онен ред, Конституцията утвърждава института 
на конституционния контрол в чл. 149, ал. 1, 
т. 2, който гласи, че Конституционният съд 
се произнася по искания за установяване на 
противоконституционност на законите и на 
другите актове на Народното събрание, както 
и на актовете на президента. По силата на 
тази разпоредба единствено Конституционният 
съд на Република България е оправомощен 
да установява с общозадължителна сила 
противоречие между законова и конституци-
онна разпоредба. Така Конституционният съд 
осъществява конституционно правосъдие и 
гарантира върховенството на Основния закон 
в националния правен ред. 
Норменият контрол като основно право-
мощие на Конституционния съд е проявле-
ние на прякото действие на конституцион-
ните норми. В теорията, а и в практиката 
на Конституционния съд (Определение от 
9.05.2019 г. по к.д. № 5/2019 г.) се е утвърдило 
разбирането, че Конституцията предвижда два 
вида нормен контрол – абстрактен (чл. 149, 
ал. 1, т. 2) и конкретен (чл. 150, ал. 2). При 
абстрактния контрол Конституционният съд 
е сезиран с въпроса за съответствие на за-
кон с Конституцията независимо дали има