Държавен вестник, бр. 47, 2016 г., стр. 9

БРОЙ  47	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
ВАС. Този процес е предходен по отношение 
процеса за обявяване в несъстоятелност и 
решението по него предпоставя решението 
на съда по несъстоятелността. В този про­
цес съдът проверява законосъобразността на 
решението на БНБ за отнемане на банковия 
лиценз, включително и наличието на твър­
дяната неплатежоспособност, като законово 
основание за отнемане на лиценза. 
Не би могло да се приеме, че съществува 
значим обществен интерес, чиято защита би 
оправдала ограничаване на процесуалното 
право на встъпилите акционери да обжалват 
съдебното решение. Обжалването на реше­
нията на първоинстанционния и въззивния 
съд не спира изпълнението им, а и съдът е 
длъжен да се произнася във фиксирани от ЗБН 
кратки срокове, поради което признаването 
на още една страна на правото на жалба не 
би забавило неоснователно процеса. Напро­
тив, осигуряването на равенство на всички 
страни в процеса и условия за състезателност 
би помогнало за установяване на обективната 
истина (чл. 121, ал. 2 от Конституцията), кое­
то безспорно е в интерес както на страните, 
така и на вложителите и другите кредитори 
на банката.
Ето защо сме на мнение, че с разпоредбата 
на чл. 16, ал. 1, изр. 3 ЗБН, в която се избро­
яват изчерпателно страните, имащи право на 
жалба, се ограничава правото на встъпилите 
в процеса акционери, притежаващи над 5 на 
сто от капитала на банката, чиято несъсто­
ятелност се иска, да обжалват решението по 
чл. 13 ЗБН и решението на въззивния съд. 
Това ограничение създава неравенство между 
страните, като лишава страна от правото да 
се защити във всички стадии на процеса, с 
което се нарушават разпоредбите на чл. 121, 
ал. 1 и чл. 122, ал. 1 от Конституцията. 
Следователно разпоредбата на чл. 16, ал. 1, 
изр. 3 ЗБН би следвало да бъде обявена за 
противоконституционна. С обявяването є за 
противоконституционна не би се получила 
законова празнота, защото съгласно пре­
пращащата разпоредба чл. 47, ал. 1 ЗБН, по 
отношение на обжалването на решенията, ще 
се прилагат правилата на ГПК.
В заключение следва да се посочи, че раз­
умният баланс между обществения интерес, 
свързан със стабилността и доверието в бан­
ковата система, и гарантираните от Конститу­
цията право на защита и равенство в съдебния 
процес на гражданите и юридическите лица, 
включително и на банките с отнет лиценз, не 
може да бъде постигнат единствено по пътя на 
контрола на Конституционния съд за консти­
туционосъобразност на съответните законови 
разпоредби. Необходими са законови промени 
в посока на осигуряване на ефективно участие 
на всички страни в производствата по ЗКИ 
и ЗБН и осигуряване на ефективен съдебен 
контрол върху решенията на БНБ.
Конституционни съдии:
Константин Пенчев 
Георги Ангелов
На конституционния съдия Таня Райковска 
Подписах решението с особено мнение 
в частта, с която се отхвърля искането на 
тричленен състав на Върховния касационен 
съд, Търговска колегия, за установяване на 
противоконституционност на чл. 16, ал. 1, 
изр. 3 от Закона за банковата несъстоятелност 
(ЗБН), тъй като не подкрепям позицията на 
мнозинството съдии, че в посочената част 
искането е неоснователно. 
Съображенията ми са следните:
Частично споделям теоретичната интер­
претация в решението на релевантните към 
настоящия конституционен спор материал­
ноправни въпроси на производството по не­
състоятелност за банка, регулирано от ЗБН.
Съзнавам и ролята, спецификата и зна­
чението на банковата система за развитието 
на всяка икономика, в т. ч. и на Република 
България. За разлика от останалите търговски 
дружества, които в дейността си използват 
предимно собствен финансов ресурс, банки­
те оперират със средства, предоставени от 
вложители, т. е. с публично влогонабирани 
средства, които управляват за своя сметка и 
на собствен риск. Освен това осъществява­
нето едновременно на кредитна дейност и на 
влогови сделки, неприсъщи за други правни 
субекти, очертава дейността на банката и като 
високорискова. Обвързаността на банковите 
институции в рамките на една система, както 
и особеностите в предмета на тяхната дейност 
предопределят не само изключителното им 
значение за националната икономика, но и 
тяхната по-голяма уязвимост. 
Безспорно е също така, че влошаването на 
финансовото състояние на банка може да има 
сериозен обществено-политически и социален 
ефект както по отношение на вложителите, 
така и спрямо другите кредитори на банката, 
а косвено и за държавния бюджет. 
Обяснимо е, с оглед гарантиране стабил­
ността на финансовата система на държавата, 
защо законодателят е регламентирал рестрик­
тивно дейността на банките и в специален 
закон още по-ограничително е подходил 
към производството по несъстоятелност в 
сравнение с несъстоятелността на търговци­
те, уредена в част четвърта на Търговския 
закон (ТЗ). 
Приемам, че право на законодателя е да 
обективира в правни норми своите виждания 
за уреждане на съответния вид обществени 
отношения, като вложи и разбирането си за 
справедливост, и за защита на обществения