Държавен вестник, бр. 28, 2008 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  28
Ефективната съдебна защита на основните
права и конституционосъобразното действие на
съдебната власт се намират в пряка връзка с прин-
ципа за нейната независимост. Съгласно чл. 117,
ал. 2 от Конституцията съдебната власт е неза-
висима, като при осъществяване на своите функ-
ции съдиите, прокурорите и следователите се под-
чиняват само на закона. Зависимостта на дей-
ността им от разрешение или преценка на други
органи и длъжностни лица е нарушение на кате-
горичния конституционен императив, съдържащ
се в разпоредбата на чл. 117, ал. 2.
 В съответствие с международните и евро-
пейските стандарти за защита на основните
права Конституцията на Република България
провъзгласява habeas corpus като класическа
гаранция за личната свобода в чл. 30, ал. 3,
като компетентните държавни органи могат
да задържат граждани, след което незабавно
уведомяват съдебната власт, за да се произне-
се по законосъобразността на задържането.
Призван да охранява интересите на задържа-
ните от държавната власт, от една страна, и
от останалите физически лица, от друга, а също
така свободата на всички други граждани от
евентуални последващи нарушения на запо-
дозрените, които следва да бъдат задържани,
Habeas corpus е универсално лично човешко
право и в този смисъл се отнася и до сержан-
тите и офицерите от въоръжените сили в съ-
щата степен, както и до всички български
граждани и чужденците в Република Бълга-
рия. Конституцията не урежда особено трети-
ране, т.е. имунитет при задържане за сержан-
тите и офицерите, както е предвидено за на-
родните представители в чл. 70, за президен-
та и вицепрезидента в чл. 103 и за магистра-
тите в чл. 132 от основния закон. Още повече,
че с последните изменения на Конституцията
обхватът и съдържанието на имунитета бе
стеснено, а разпоредбата на чл. 191 ЗОВСРБ
надхвърля пределите на имунитетите, уреде-
ни в основния закон. В този смисъл, действи-
ето на разпоредбата на чл. 191 ЗОВСРБ е кон-
ституционно недопустимо.
По тези съображения съдът приема, че раз-
поредбата на чл. 191 ЗОВСРБ е в противоречие
с изискванията на чл. 8 от Конституцията, про-
възгласяващ разделението на властите, и с
чл. 117, ал. 2 от Конституцията, който гаранти-
ра независимостта на съдебната власт, и на ос-
нование чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията Кон-
ституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционна разпо-
редбата на чл. 191 от Закона за отбраната и
въоръжените сили на Република България (обн.,
ДВ, бр. 112 от 1995 г., с изменение на оспорена-
та разпоредба в бр. 40 от 2002 г.).
Съдиите Румен Янков и Благовест Пунев са
подписали решението с особено мнение.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии
по конституционно дело № 1 от 2008 г.
Румен Янков
Незачитане или липса на професионални
рефлекси е в определението от 24.I.2008 г.и ре-
шението от 6.III.2008 г.да не се отговори на въз-
ражението на министъра на отбраната и на част
от съдиите, че делото е безпредметно.
Вследствие на това на първо място се поста-
вя въпросът—разумността, логическият ход на
нещата налагат ли разглеждането на спора по
същество?
 Принципът на процесуалната икономия, спо-
ред който делото трябва да се прекрати в крайна
сметка, се свежда до това да не се върши излишна
работа. Това е особено важно, когато на фона на
многобройните си проблеми институциите се
занимават с ненужна дейност и по този начин
подхранват в обществото чувства на съмнение по
отношение на системата и нейната ефективност.
Проблемът нараства, когато и Конституционни-
ят съд, в случай като днешния, постановява реше-
ние, което представлява неуместен опит да се
запази престижът на недопустимо искане.
А иначе привидно безобидното дело поставя
и други важни въпроси, по които трябва да се
вземе отношение:
—допустима ли е мълчалива отмяна на за-
кон? Ако не—безусловно делото трябва да се
разгледа и да се постанови решение;
—ако да—следващият въпрос е допустима
ли е отмяна на чл. 191 от Закона за отбраната и
въоръжените сили от последващия по време
Наказателнопроцесуален кодекс от 2006 г., кой-
то въпреки че урежда друга категория общест-
вени отношения, но материята им в частта,
относно предпоставките за задържането на
военнослужещи, съвпада.
Времето е наложило прилагането на много
юридически принципи, но четири от тях не са
подложени на съмнение от нито една юридичес-
ка система или школа (“общите принципи са
приложими дори при отсъствието на норми”):
—законите трябва да имат всеобщо прило-
жение—те не могат да се прилагат само по от-
ношение на едно или група лица;
—ако две норми са поставени в съотноше-
ние—прилага се специалната вместо общата;
—законът не може да преурежда придобити
права с обратна сила;
—приетата норма от същия ранг по-късно
отменя предшестващата, ако є противоречи.
 Нас ни интересува последният принцип.
 Всеизвестно е, че два са способите за отмя-
на на закон: формално—с нов, който казва из-
рично, че отменя предшестващия, и мълчали-
во, когато последващият закон е несъвместим
с предния или го изпразва от съдържание.
 Такъв е последният случай. Изправени сме
пред тази хипотеза—предварителното задържа-
не на заподозрян от следовател е било възмож-
но до 29.IV.2006 г., когато е влязъл в сила дейс-
тващият НПК, който е отменил изцяло кодекса
от 1974 г., предвиждащ тази възможност.