Държавен вестник, бр. 81, 2006 г., стр. 22

С Т Р .  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  81
При поискване да се осигурят следните проби:
а) аналитични стандарти на чистото активно
вещество;
б) проби от произведеното активно вещество;
в) аналитични стандарти на съответните мета-
болитни продукти и всички останали съставки, вклю-
чени в дефиницията на остатъчните количества;
г) ако има такива проби от референтни вещес-
тва за съответните примеси.
4.1. Методи за анализ на произведеното актив-
но вещество
За тази точка важат следните дефиниции:
а) Специфичност
Специфичност е способността на метода да
различава измерваното анализирано вещество от
други вещества.
б) Линейност
Линейността се дефинира като способността на
метода в определен обхват да довежда до прием-
лива линейна корелация между резултатите и кон-
центрацията на анализираното вещество в проби.
в) Точност
Точността на метода се дефинира като степен-
та, в която определената стойност на анализирано-
то вещество в пробата съответства на приетите
референтни стойности (например БДС EN ISO 5725).
г) Прецизност
Прецизността се дефинира като съгласие меж-
ду резултатите от независимо изследване, получе-
ни при препоръчвани условия.
Повторяемост: Прецизност при повторяеми
условия, т.е. условия, при които резултатите от
независимо изследване са получени при един и същ
метод с идентичен изследван материал в една и
съща лаборатория от един и същ оператор при
използване на едно и също оборудване през крат-
ки интервали от време.
Възпроизводимостта не се изисква за произве-
деното активно вещество (за дефиниция на въз-
производимост виж БДС EN ISO 5725).
4.1.1. Да се опишат напълно методи за опреде-
ляне на чистото активно вещество в произведено-
то активно вещество, да се докладва приложимост-
та на съществуващите CIPAC методи.
4.1.2. Да се осигурят и методи за определяне
на значителни и/или относителни примеси и до-
бавки (т.е. стабилизатори) в произведеното ак-
тивно вещество.
4.1.3. Специфичност, линейност, точност и пов-
торяемост
4.1.3.1. Да се демонстрира и докладва специ-
фичността на предложените методи. Освен това
да се определи степента на интерференция на дру-
ги вещества, налични в произведеното активно
вещество (т.е. изомери, примеси или добавки).
Доколкото интерференцията на други съставки
може да се идентифицира като системни грешки в
оценката на точността на препоръчваните методи
за определяне на чистото активно вещество в произ-
веденото активно вещество, да се даде обяснение за
всякаква възникнала интерференция, допринасяща
за водеща до ± 3 % от цялото определено количест-
во. Освен това да се демонстрира степента на интер-
ференция за методи за определяне на примеси.
4.1.3.2. Да се определи и докладва линейността
на препоръчваните методи при подходящ обхват.
За определяне на чистото активно вещество об-
хватът на калибровка трябва да надвишава (поне
с 20 на сто) най-високото и най-ниското номинал-
но съдържание на анализираното вещество в съ-
ответните аналитични разтвори. Определяния с
двойна калибровка да се направят на три или пове-
че концентрации. Приемливи са и пет концентра-
ции, всяка като отделно измерване. Представени-
ят доклад/доклади да включва уравнението на ка-
либровъчната линия, коефициента на корелация и
представителна и надлежно озаглавена докумен-
тация от анализа, т.е. хроматограми.
4.1.3.3. Точност се изисква за методи за опреде-
ляне на чистото активно вещество и значителни и/
или относителни примеси в произведеното актив-
но вещество.
4.1.3.4. За повторяемостта в определянето на
чистото активно вещество по принцип трябва да
се извършат поне пет определяния. Да се докладва
стандартното относително отклонение (% RSD).
Граничните резултати, идентифицирани посред-
ством подходящ метод (тест на Диксън или Груб),
могат да не бъдат вземани под внимание. При
елиминирани гранични резултати това трябва да
се посочи недвусмислено. Да се направи опит за
обяснение на причината за отделните гранични
резултати.
4.2. Методи за определяне на остатъчни ко-
личества
Методите трябва да определят активното ве-
щество и/или съответните метаболитни продукти.
За всеки метод и за всяка съответна представител-
на матрица експериментално да се определят и
докладват специфичността, прецизността, възста-
новяването и границата на определяне.
По принцип препоръчваните методи за опреде-
ляне на остатъчните количества трябва да опреде-
лят много видове от тях; да се оцени и докладва
стандартен метод за различни остатъчни количес-
тва по отношение на стабилността им при опреде-
лянето. В случай че препоръчваните методи не са
за много остатъчни количества или не са съвмес-
тими с такива методи, трябва да се препоръча ал-
тернативен метод. Когато това изискване води до
излишен брой методи за отделните съставки, може
да се приеме метод на обикновена половина.
За този раздел важат следните дефиниции:
а) Специфичност
Специфичност е способността на метода да
различава измерваното анализирано вещество от
други вещества.
б) Прецизност
Прецизността се дефинира като съгласие меж-
ду резултатите от независимо изследване, получе-
ни при препоръчвани условия.
Повторяемост: Прецизност при повторяеми
условия, т.е. условия, при които резултатите от
независимо изследване са получени при един и същ
метод с идентичен изследван материал в една и
съща лаборатория от един и същ оператор при
използване на едно и също оборудване през крат-
ки интервали от време.
Възпроизводимост: Тъй като дефиницията за
възпроизводимост в съответните публикации (нап-
ример в БДС EN ISO 5725) като цяло не е прило-
жима за аналитични методи за определяне на ос-
татъчните количества, възпроизводимостта в кон-
текста на наредбата се дефинира като потвържда-