Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
и на регионално равнище. Изчерпателно 
изброяване в Конституцията на всички та­
кива възможни хипотези не е необходимо; 
решаващо е строгото съобразяване с кон­
ституционния критерий – публичноправния, 
властническия характер на регулираните 
отношения. Гражданството на друга държа­
ва не е натрапено качество. Когато лицето 
желае да се кандидатира за изборен пост с 
властнически правомощия, достатъчно е да се 
освободи от другото гражданство. Ето защо 
такова негативно изискване по същество не 
ограничава пасивното избирателно право и 
не е противоконституционно. Тези мотиви на 
Конституционния съд имат релевантност и в 
настоящото дело.
Заслужава отбелязване, че през 1995 г. 
при предишното оспорване Република Бъл­
гария не е член на ЕС и поради това второто 
гражданство на която и да е друга държава 
води до двойно гражданство. Понастоящем 
Република България е страна – членка на ЕС, 
и действащото българско право – Изборният 
кодекс, не третира гражданството на държа­
ва – членка на ЕС, като недопустимо „и друго 
гражданство“; гражданин на държава – членка 
на ЕС, може да се кандидатира за член на ЕП 
от Република България, както и за общински 
съветник, без да е необходимо едновременно 
да е гражданин на Република България и 
на неговата държава – и той, и българският 
гражданин имат гражданство на ЕС, което 
обаче не измества националното, а го допълва 
(Решение № 3 от 2004 г. по к.д. № 3 от 2004 г.). 
Това произтича от законодателството на ЕС, 
чийто член е Република България. Изисква­
нията за гражданство в Изборния кодекс са 
синхронизирани с членството на Република 
България в ЕС и с изискванията на чл. 42, ал. 3 
от Конституцията относно произвеждането в 
Република България на избори за ЕП, както и 
участието на граждани на държави – членки 
на ЕС, в местни избори в Република Бълга­
рия. В преамбюлите на директивите 93/109/
ЕО от 6.12.1993 г. и 94/80/ЕО от 19.12.1994 г. 
е посочено, че една от задачите на ЕС е да 
организира по начин, показващ близостта 
и солидарността, отношенията между наро­
дите на държавите – членки, но също и да 
засили защитата на правата и интересите 
на гражданите на неговите държави-членки 
чрез въвеждането на гражданството на Съ­
юза съгласно раздел ІІ от ДЕС, съответно на 
съвкупността от права, което то поражда. 
Директива 93/109/ЕО изрично предвижда, че 
гласоподавателите на ЕС упражняват правото 
си да бъдат избирани или в държавата – членка 
по пребиваване, или в държавата – членка по 
произход (чл. 4, ал. 1). От всичко това следва, 
че разпоредбите  на чл. 4, ал. 3, 4, 5 и 6 ИК 
в частта им „няма гражданство в държава 
извън Европейския съюз“ са в съответствие 
с чл. 4, ал. 3 от Конституцията – „Република 
България участва в изграждането и развитието 
на Европейския съюз“, и не са в противоре­
чие с други текстове на Конституцията. Не 
се установява противоконституционност на 
разпоредбите на чл. 4, ал. 3, 4, 5 и 6 ИК в 
частта им извън „няма гражданство в държава 
извън Европейския съюз“ и извън изискването 
за живеене две години, респ. 12 месеца.
3. Няма несъответствие на разпоредбите 
на чл. 4, ал. 3, 4, 5 и 6 ИК в частта им „няма 
гражданство в държава извън Европейския 
съюз“ с общопризнати норми на междуна­
родното право и с международни договори, 
по които Република България е страна. Във 
Всеобщата декларация за правата на човека 
(чл. 2), както и в МПГПП (чл. 2, т. 1) държа­
вите се задължават да зачитат и гарантират 
признатите права на всички лица, без разлика 
на раса, цвят на кожата и много други при­
знаци; „гражданство“ не е сред тези изрично 
посочени признаци.
IV
Член 23, ал. 2
Член 25, ал. 1, т. 6
Член 26, ал. 1, т. 3 и 27 и ал. 8 ИК
Оспорват се текстове от уредбата на ЦИК 
като противоречащи на принципите за демо­
кратична и правова държава при провеждането 
на единни и честни избори, на чл. 1, ал. 2 и 
3 и на чл. 120 от Конституцията, както и на 
международни договори, по които Република 
България е страна.
Член 23, ал. 2 ИК гласи: „Председателят 
на Централната избирателна комисия се 
назначава по предложение на най-голяма­
та парламентарно представена партия или 
коалиция от партии. Всяка парламентарно 
представена партия или коалиция от партии 
има по един заместник-председател в Цен­
тралната избирателна комисия.“ Мотиви за 
противоконституционност са изложени само 
досежно първото изречение със заключени­
ето, че поради начина на конституирането и 
правомощията на общата за всички избори 
ЦИК, тя като орган ще е изцяло политизи­
рана и доминирана от една партия в проти­
воречие с принципите на демократичната и 
правова държава (преамбюла и чл. 1, ал. 2 от 
Конституцията), както и със забраната една 
политическа партия да присвоява осъществя­
ването на народния суверенитет (чл. 1, ал. 3 
от Конституцията).
Искането се подкрепя от Висшия адвокат­
ски съвет и Български адвокати за правата 
на човека. Неоснователност поддържат Ми­
нистерският съвет, Институтът за модерна 
политика и министърът на регионалното 
развитие и благоустройството.
Искането е неоснователно.