Държавен вестник, бр. 93, 2004 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  93
Членове 36—36в представляват раздел VI
“Съдебни сгради” от глава трета на ЗСВ. Спря-
мо тези и редица други разпоредби искането на
ВКС е било отхвърлено с Решение № 13 от 2002 г.,
следователно Конституционният съд е потвър-
дил тяхната конституционносъобразност.
Измененията на чл. 36 и 36б ЗСВ със ЗИДЗСВ
(ДВ, бр. 29 от 2004 г.) само доизясняват смисъ-
ла и начина на прилагане на разпоредбите на
чл. 36—36в ЗСВ, което се признава и в решени-
ето на КС, поради което няма основание самос-
тоятелно да се иска обявяване противоконсти-
туционността им.
Тъй като Конституционният съд разгледа по
същество искането по чл. 36—36в ЗСВ, в особе-
ното мнение развивам и аргументите за негово-
то отхвърляне.
В Конституцията въз основа на принципа на
чл. 8 на органите на съдебната власт е възложе-
но да защитават субективни права и законни
интереси на правните субекти, правния и об-
ществен ред, а организацията на стопанисване-
то на държавното имущество е правомощие и
задължение на МС—чл. 106 К. В съответствие
с тези основни идеи в чл. 36—36в са уредени
задълженията и компетенциите на министъра
на правосъдието да осигурява материалните ус-
ловия за дейността на органите на съдебната
власт. Имотите, използвани от тези органи, са
публична държавна собственост. Режимът на
обектите на държавна собственост се определя
със закон—чл. 17, ал. 4 К. Част от законовия
режим на тези имоти са и разпоредбите на
чл. 36—36в ЗСВ. Възлагането на функциите по
придобиване и поддържане на имоти, ползвани
от органите на съдебната власт, на министъра
на правосъдието ги освобождава от несвойст-
вени за тях дейности, които те нямат възмож-
ност да осъществяват, поради преките си за-
дължения и липсата на подготвени за тази дей-
ност лица в състава им. В решенията на КС,
посочени в искането—Решение № 14 от 1995 г.
и Решение № 11 от 2002 г., се потвърждава ком-
петентността на МС чрез определен министър
да организира стопанисването на имотите, ко-
ито се предоставят на органите на съдебната
власт. С Решение № 14 от 1995 г. КС дава указа-
ние при упражняване на правомощията си по
чл. 106 К Министерският съвет да не пречи на
работата на конституционно установени орга-
ни и да не засяга техния престиж. Придобиване
на собственост, на ограничени вещни права
върху недвижими имоти и поддържане на съ-
дебните сгради, представлява организация на
стопанисването им по смисъла на Решение
№ 11 от 2002 г., А, т. 2 на КС, което според КС
може да се осъществява от орган на изпълни-
телната власт. В искането на Пленума на ВКС
по к.д. № 18 от 2002 г. се изразява разбирането,
че изпълнителната власт в лицето на МС и ми-
нистъра на правосъдието може да организира
стопанисването на имущество, необходимо за
функциониране на съдебната власт, единстве-
но като предоставя това стопанисване на съот-
ветните органи на магистратурата. Придоби-
ването на съдебни имоти по реда на чл. 36—
36в ЗСВ става именно за предоставянето им на
органите на съдебната власт. Решението на КС
по настоящото дело не е в съответствие с Ре-
шение № 11 от 2002 г.
Министърът на правосъдието осъществява
връзка между съдебната и изпълнителната власт
и съществена насока в неговата работа е да
отстоява интересите на органите на тази власт
за материалното обезпечаване на тяхната дей-
ност. Нелогично е да се предполага, че при раз-
пределение на разходите за капитални вложе-
ния той и като председател на ВСС няма да се
съобразява с мнението на този орган. В бюджета
за 2004 г. това е изрично предвидено и по всяка
вероятност такава разпоредба ще има и в бю-
джета за 2005 г.
Уважаването на искането за целия раздел
“Съдебни сгради” означава ЗСВ да остане без
никаква уредба на тези важни отношения. Като
се има предвид традицията с многогодишно
приложение, именно министърът на правосъ-
дието да осигурява материалните условия за
дейността на органите за съдебна власт, обявя-
ването на атакуваните разпоредби за противо-
конституционни може да има единствено отри-
цателен ефект.
Предлага се в искането ВСС да поеме функ-
циите на министъра на правосъдието, предвиде-
ни в чл. 36 ЗСВ. Това предложение е противо-
конституционно. ВСС е уреден в раздела за съ-
дебната власт в Конституцията и неговите пра-
вомощия са да назначава, повишава и освобож-
дава магистрати. Никъде в Конституцията не се
споменава за права на ВСС да управлява съдеб-
ни имоти. Правомощията на ВСС въз основа на
Конституцията—чл. 133 К, са уредени детайлно
в Закона за висшия съдебен съвет и в Правилни-
ка за дейността на ВСС. И в двата акта няма и
най-малък намек за такова право на ВСС. Пора-
ди специфичните функции на ВСС в неговия
бюджет не следва да се включват и средствата,
предназначени за капиталови разходи.
По изложените съображения искането в т. 2
следваше да бъде отхвърлено, при условие че се
допуска неговото разглеждане по същество.
2. По чл. 196, ал. 2 ЗСВ
Мотивите на КС, че чл. 196, ал. 2 ЗСВ в ре-
дакцията му, установена с § 64 ЗИДЗСВ (ДВ,
бр. 29 от 2004 г.), противоречи на Конституци-
ята са неубедителни.
В тази разпоредба не се уреждат въпросите
кой включва самостоятелно изготвения от ВСС
проектобюджет на съдебната власт в проекта
за държавен бюджет и кой внася последния в
Народното събрание. Член 196, ал. 2 ЗСВ уреж-
да едно техническо действие: ВСС “представя в
Министерство на финансите” изготвения от него
проект. От тази разпоредба, тълкувана систе-
матически във връзка с ал. 1, 3 и 4 на чл. 196