Държавен вестник, бр. 94, 2013 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  94
15.05.2013 г. Централната избирателна комисия 
е обявила избраните народни представители 
в 42-рото Народно събрание в многомандат-
ните изборни райони, включително Иван 
Валентинов Иванов – от листата на коали-
ция от партии „Коалиция за България“ за 
30-и многомандатен изборен район – Шумен. 
На 21.05.2013 г. в това си качество Иванов 
е положил изискуемата по чл. 76, ал. 2 от 
Конституцията клетва.
Със заповед № КВ-222 от 18.06.2013 г. на 
министър-председателя Иван Валентинов 
Иванов е назначен за заместник-министър 
на вътрешните работи, считано от датата на 
встъпване в длъжност. След оповестяване 
на назначението му от правителствената 
информационна служба чрез интернет сайта 
на Министерския съвет медиите публикуват 
материали за негова обвързаност с групиров-
ката „СИК“ в миналото, за която работил като 
управител на клона в гр. Шумен. Със заповед 
№ КВ-225 от 19.06.2013 г. на министър-пред-
седателя Иванов е освободен от длъжността 
заместник-министър на вътрешните работи, 
считано от същата дата. 
Извън посочените две заповеди на минис-
тър-председателя, преписката по назначава-
нето на Иван Иванов в Министерския съвет, 
изискана в цялост от съда, съдържа единствено 
автобиография на лицето, изготвена в евро-
пейски формат. В личните си обяснения по 
реда на чл. 26 ЗКС заинтересуваният народен 
представител заявява, че няма представа и 
как неговата автобиография се е озовала в 
Министерския съвет, тъй като лично той не 
я е представил.
С писмо № 01.03-119 от 4.10.2013 г. на Ми-
нистерския съвет, подписано от и.д. главен 
секретар, Конституционният съд е уведомен, 
че цитираните три документа изчерпват съ-
държанието на преписката по назначаването 
и освобождаването на Иван Валентинов Ива-
нов като заместник-министър на вътрешните 
работи; че в Министерския съвет няма акт 
за встъпване в длъжност, подписан от Иван 
Иванов, а ако такъв е налице, същият следва да 
се намира в МВР. Писмото съдържа и изявле-
ние, че г-н Иванов не е подавал оставка пред 
министър-председателя, а правоотношението с 
него е прекратено на основание чл. 19а, ал. 2 
от Закона за администрацията – по преценка 
на органа, който го назначава.
С писмо рег. № І-40931 от 8.10.2013 г. 
на Министерството на вътрешните работи, 
подписано за министър от Васил Маринов 
със заповед № Із-1945 от 7.10.2013 г., съдът 
е уведомен, че Иван Валентинов Иванов не 
е подписвал акт за встъпване в длъжност в 
МВР и не му е издавана служебна карта. Към 
отговора са приложени и копия от непопъл-
нени формуляри, подготвени във връзка с 
процесното назначение.
От правна страна несъвместимостта на 
народните представители е уредена на консти-
туционно ниво с изричната норма на чл. 68, 
ал. 1 от Конституцията в унисон с принципа 
за разделение на властите, прогласен с чл. 8 
на Основния закон и като негово конкретно 
проявление. Така в обхвата на конституционна-
та забрана попадат два вида несъвместимост: 
изпълнението на всяка друга държавна служба 
(предл. 1) и извършването на дейност, която 
според закона е несъвместима с положение-
то на народен представител (предл. 2) – вж. 
Решение № 5 от 1993 г. на Конституционния 
съд по к.д. № 6/93 г. Упражняването на длъж-
ността заместник-министър безусловно следва 
да бъде квалифицирано като изпълнение на 
друга държавна служба по смисъла на цити-
раната конституционна разпоредба. Само за 
народните представители, избрани за минист-
ри, с нормата на чл. 68, ал. 2 Конституцията 
е предвидила възможността да прекъсват 
пълномощията си за времето, през което зае-
мат длъжността министър. Тя е уредена като 
изключение от общото правило и се отнася 
единствено до изрично очертания кръг субекти. 
За всички останали народни представители, 
назначени на различни длъжности в систе-
мата на изпълнителната власт, включително 
заместник-министрите, намира приложение 
принципното разрешение на чл. 68, ал. 1 
от Конституцията. Затова констатацията за 
едновременното упражняване на депутатски 
мандат и изпълнението на държавна служба 
в изпълнителната власт, извън случаите по 
чл. 68, ал. 2 от Конституцията, е основание за 
предсрочното прекратяване пълномощията на 
народния представител съгласно чл. 72, ал. 1, 
т. 3, предл. 2 от Основния закон. Компетентен 
да установи несъвместимостта и да прекрати 
пълномощията на народен представител на 
визираното основание е Конституционният 
съд по силата на правомощието си, уредено 
с чл. 72, ал. 2 от Конституцията.
Конституционното понятие за „държав-
на служба“ по смисъла на чл. 68, ал. 1 от 
Конституцията е с различен обхват и със 
значително по-широко съдържание от това 
за „държавен служител“ по чл. 116 от Кон-
ституцията, легално дефинирано с нормата 
на чл. 2, ал. 1 от Закона за държавния слу-
жител (ЗДС), и се отнася до изпълнението от 
народен представител на каквито и да било 
функции на държавата извън сферата на за-
конодателната власт (вж. Решение № 4/1993 г. 
по к.д. № 3/93 г. и Решение № 5/1993 г. по к.д. 
№ 6/93 г., Решение № 2/1992 г. по к.д. № 2/92 г.