Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 33

БРОЙ  95	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  33  
Конституционният съд не споделя и из-
ложеното в искането съображение, според 
което разрешението по чл. 225, ал. 3 ЗСВ 
третира еднакво лицето, срещу което само 
е повдигнато обвинение, и лицето, осъдено 
с влязла в сила присъда, като не се изпла-
ща благодарствено обезщетение и в двата 
случая. Атакуваната норма не прегражда 
безвъзвратно получаването на парично пла-
щане, а го отлага във времето до приключ-
ване на висящото наказателно производство 
с влязла в сила присъда. Възникването на 
изискуемостта на правото на обезщетение 
по чл. 225, ал. 1 ЗСВ в случай на освобож-
даване от длъжност на обвиняем съдия, 
прокурор или следовател следователно е 
поставено в зависимост от настъпването на 
едно отлагателно условие – приключването на 
образувано наказателно производство срещу 
съдия, прокурор или следовател чрез неговото 
прекратяване или постановяване на влязла 
в сила присъда, при отчитане особеностите 
на чл. 165, ал. 1, т. 3 ЗСВ.
 Конституционният съд не споделя и те-
зата на вносителя на искането, според която 
с оспорвания текст се създава основание за 
Висшия съдебен съвет да откаже изплащане 
на парично обезщетение без гаранции срещу 
прекомерна и произволна продължителност 
на съдебното производство спрямо обвинени-
те за умишлени престъпления горепосочени 
лица. Конституционният съд припомня, че 
добросъвестността на органите на власт, в 
т. ч. и на органите на съдебната власт, се 
предполага (Решение № 1 на КС от 2005 г. 
по к.д. № 8/2004 г.). Презумпцията за тяхната 
добросъвестност според Конституционния съд 
е издигната в мерило за конституционосъо-
бразност на текущото законодателство. Тази 
презумпция служи като основа за нормо­
творческата дейност на Народното събрание 
и е втъкана в разума на приеманите от него 
закони. 
Като израз на това принципно разбиране 
Наказателно-процесуалният кодекс подпомага 
проявлението на презумпцията за добросъ-
вестност в процеса на правоприлагане, като 
с императивни норми създава задължение за 
органите на съдебната власт да приключват 
производствата по наказателни дела в разу-
мен срок. Предвидени са редица процесуални 
срокове досежно досъдебното производство, 
а чл. 22, ал. 1 НПК задължава съда да раз-
глежда делата в разумен срок. Все законови 
гаранции срещу прекомерна продължителност 
на наказателното производство.
 Поради изложеното Конституционният 
съд приема, че искането на състав на ВКС 
за установяване на противоконституцион-
ност на разпоредбата на чл. 225, ал. 3 ЗСВ е 
неоснователно, поради което следва да бъде 
отхвърлено.
Воден от изложените съображения и на 
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституция­
та във връзка с чл. 22, ал. 1 от Закона за 
Конституционен съд Конституционният съд 
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на тричленен състав 
на Върховния касационен съд, гражданска 
колегия, четвърто отделение, за установяване 
на противоконституционност на чл. 225, ал. 3 
от Закона за съдебната власт (обн., ДВ, бр. 64 
от 7.08.2007 г.; последно изм. и доп., бр. 77 от 
18.09.2018 г.). 
Председател: 
Борис Велчев
10117
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 2 
от 8 ноември 2018 г.
по конституционно дело № 5 от 2018 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел: Борис Велчев, членове: Цанка Цанкова, 
Стефка Стоева, Румен Ненков, Кети Маркова, 
Георги Ангелов, Анастас Анастасов, Гроз-
дан Илиев, Мариана Карагьозова-Финкова, 
Константин Пенчев, Таня Райковска, при 
участието на секретар-протоколиста Крис-
тина Енчева разгледа в закрито заседание 
на 8 ноември 2018 г. конституционно дело 
№ 5/2018 г., докладвано от съдията Мариана 
Карагьозова-Финкова.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 
от Конституцията и чл. 19, ал. 1 от Закона 
за Конституционен съд (ЗКС).
На 18.03.2018 г. в Конституционния съд 
е постъпило искане от главния прокурор 
на Република България за установяване на 
противоконституционност на чл. 5, ал. 1, 
т. 6, чл. 27, 28 и 29 от Закона за частната 
охранителна дейност (ЗЧОД) (ДВ, бр. 10 
от 2018 г.) поради противоречието им с 
принципите на правовата държава (Пре-
амбюл, чл. 4, ал. 1) и с чл. 105, ал. 2 от 
Конституцията на Република България и 
съдът е образувал конституционно дело 
№ 5/2018 г. По-късно на същата дата в 
Конституционния съд е постъпило искане 
от президента на Република България да се 
обявят за противоконституционни разпо-
редбите на чл. 5, ал. 1, т. 6, чл. 27, 28, 29, 
§ 1, т. 2 относно думите „отделното насе-
лено място, обособено като самостоятелна 
урбанизирана територия – при охрана на 
урбанизирани територии“, както и свърза-
ният с тях § 1, т. 5 от Закона за частната 
охранителна дейност (ЗЧОД) (ДВ, бр. 10 
от 2018 г.) поради несъответствие с чл. 4, 
ал. 1, чл. 7, чл. 8, чл. 105, ал. 2, чл. 143, 
ал. 3 от Конституцията и е образувано 
конституционно дело № 6/2018 г.