Държавен вестник, бр. 36, 2006 г., стр. 45

Б Р О Й  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  45
ние, Министерския съвет, министъра на пра-
восъдието, министъра на вътрешните рабо-
ти, Върховния касационен съд, Национална-
та следствена служба, омбудсмана, Висшия ад-
вокатски съвет, Българския Хелзинкски ко-
митет и дружество “Български адвокати за
правата на човека”.
В посочения от Конституционния съд срок
за представяне на писмени становища такива
постъпиха съответно от министъра на правосъ-
дието, министъра на вътрешните работи, ом-
будсмана, Висшия адвокатски съвет, Българ-
ския Хелзинкски комитет и дружество “Бъл-
гарски адвокати за правата на човека”.
Министърът на вътрешните работи и минис-
търът на правосъдието поддържат в станови-
щата си, че разпоредбата на чл. 132г, ал. 3 ЗИН
е конституционосъобразна и съответства на
чл. 30, ал. 5, изр. второ, чл. 32, ал. 1 и чл. 34, ал. 1
от Конституцията и на чл. 8 от Европейската
конвенция за защита правата на човека и ос-
новните свободи (ЕКЗПЧОС).
Омбудсманът, Висшият адвокатски съвет,
Българският Хелзинкски комитет и дружест-
вото “Български адвокати за правата на чове-
ка” привеждат множество доводи в подкрепа
на искането за обявяване на противоконститу-
ционност на чл. 132г, ал. 3 ЗИН.
I
Оспорването на конституционността на
чл. 132г, ал. 3 ЗИН се основава на твърдението
за противоречие с разпоредбите на чл. 34, ал. 1,
чл. 32, ал. 1 и чл. 30, ал. 5 на Конституцията.
 За да се произнесе върху съответствието на
уредения в чл. 132г, ал. 3 ЗИН режим на корес-
понденцията с конституционните норми, Кон-
ституционният съд прие следното:
 От гледна точка на своя генезис и поради
правната си природа неприкосновеността на
кореспонденцията принадлежи към първото
поколение основни права, насочени към за-
щитата на физическия и духовния интегритет
на човешката личност и по-специално авто-
номията и частната сфера на индивида. Тази
категория права възниква преди останалите
поколения права още в процеса на постепен-
ното ограничаване на монархическия абсолю-
тизъм, започнало през Средновековието, ут-
върждава се от либералния конституциона-
лизъм във всички писани конституции и се
ползва с изключително висока степен на прав-
на защита както в националните демократич-
ни правни системи, а също така и в междуна-
родните и европейските системи за защита на
основните права, в това число и в ЕКЗПЧОС
и създадената от нея съдебна система за за-
щита на основните права.
 Възприел световните демократични стан-
дарти в конституционализма, основният закон
на Република България от 1991 г. прогласява
свободата и тайната на кореспонденцията в
самостоятелната разпоредба на чл. 34, ал. 1 от
глава втора, посветена на основните права на
гражданите.
II
Относно твърдяната противоконституцион-
ност на чл. 132г, ал. 3 ЗИН със съдържанието на
разпоредбата на чл. 34 от Конституцията
 В ал. 1 на чл. 34 Конституцията прогласява
свободата и тайната на кореспонденцията като
основно лично право. Следва да се отбележи,
че основният закон на Република България не
обявява неприкосновеността на кореспонден-
цията за абсолютна.
 Частната сфера на индивида и публичната
сфера на обществото не са абсолютно незави-
сими, а принципът за господството на правото
предполага, че държавата чрез правното регу-
лиране следва да защити и балансира всяка ин-
дивидуална свобода, която не трябва да се из-
ползва против свободата и сигурността на дру-
гите граждани и публичните интереси в граж-
данското общество. Разбира се, необходимост-
та от баланс при защитата на свободата на всич-
ки правни субекти и сигурността на общество-
то не обуславя възможността от въвеждане на
произволни ограничения на неприкосновеност-
та на кореспонденцията от страна на учреде-
ните власти. Ето защо още във втората алинея
на същия конституционен текст учредителна-
та власт формулира цел и установява процеду-
ра, когато пределите на свободата на корес-
понденцията могат да бъдат стеснявани в ус-
ловията на нормалното развитие на демокра-
тичното общество. Според разпоредбата на
чл. 34, ал. 2 единствено когато информацията
в кореспонденцията може да осуети разкрива-
не или да доведе до извършване на тежки прес-
тъпления и само след като е дадено разреше-
ние от съдебната власт, е възможно да бъде
разкривана тайната на кореспонденцията. Зас-
лужава да се отбележи, че изключение от това
правило Конституцията допуска още при един
случай на ограничаване на това основно чо-
вешко право, но единствено в условията на кон-
ституционната патология, когато извънредните
мерки са необходими за запазването на конс-
титуционната демокрация. То произтича от об-
стоятелството, че създателите на Конституци-
ята не са предвидили свободата и тайната на
кореспонденцията сред основните права, кои-
то при никакви условия не биха могли да бъдат
дерогирани (чл. 57, ал. 3). Per argumentum a
contrario при обявяване на война или друго
извънредно положение със закон може времен-
но да бъде ограничено упражняването на пра-
вото по чл. 34, ал. 1 от Конституцията.