Държавен вестник, бр. 95, 2011 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
С определение от 27 септември 2011 г. 
Конституционният съд е допуснал до раз­
глеждане по същество искането на народните 
представители за установяване на противокон­
ституционността на посочените разпоредби от 
Закона за дипломатическата служба, както и 
на тяхното несъответствие с международните 
договори, по които България е страна. Като 
заинтересовани страни по делото с оглед 
неговия предмет са конституирани Народ­
ното събрание, президентът на републиката, 
Министерският съвет, министърът на външ­
ните работи, омбудсманът на републиката, 
Българското дипломатическо дружество, 
Националната асоциация за международни 
отношения, Съюзът на юристите в България, 
Институтът за модерна политика и Конфе­
дерацията на асоциацията по международно 
право в България.
Становища са представени от президента на 
републиката, Министерския съвет на Репуб­
лика България, министъра на външните рабо­
ти, Българското дипломатическо дружество, 
Националната асоциация за международни 
отношения, Съюза на юристите в България 
и Института за модерна политика. В стано­
вищата на Министерския съвет и министъра 
на външните работи се поддържа, че искането 
за обявяване противоконституционността на 
атакуваните текстове от Закона за дипломати­
ческата служба е неоснователно. Президентът 
на републиката, Националната асоциация за 
международни отношения и Българското ди­
пломатическо дружество подкрепят искането 
на народните представители за обявяване на 
целия Закон за изменение и допълнение на 
Закона за дипломатическата служба за про­
тивоконституционен и за несъответстващ с 
общоприетите норми на международното пра­
во и на международните договори, по които 
България е страна. Институтът за модерна 
политика и Съюзът на юристите в България 
подкрепят само в отделни части искането на 
народните представители. 
Конституционният съд, след като обсъди до­
водите и съображенията, изложени в искането 
и в становищата на заинтересованите страни, 
за да се произнесе, взе предвид следното:
1. Относно разпоредбата на чл. 3, ал. 2, т. 1, 
2 и 4 от Закона за дипломатическата служба, 
изменен с § 2 от Закона за изменение и допъл­
нение на Закона за дипломатическата служба 
(ДВ, бр. 69 от 2011 г.)
Осъществяването на външната полити­
ка на Република България, включително и 
участието на държавата ни в „изграждането 
и развитието на Европейския съюз“ (чл. 4, 
ал. 3 от Конституцията) би следвало да се 
основава на дългосрочните и стратегиче­
ските интереси на нацията. С оглед на това 
посочените държавни функции да не бъдат 
доминирани от тясно партийните интереси 
на което и да е парламентарно мнозинство 
и излъченото от него правителство, а също 
така да не бъдат конюнктурно повлиявани 
от случайни или временни фактори Консти­
туцията на Република България разпределя 
тяхното осъществяване между различни дър­
жавни органи и не допуска концентрацията 
им в нито една от разделените власти или в 
отделна институция. 
По силата на конституционната норма 
представителството на държавата в меж­
дународните отношения се осъществява от 
държавния глава – президента на републи­
ката (чл. 92, ал. 1 от Конституцията). Кон­
ституцията закрепва това представителство 
като основна конституционна функция на 
президента, която има своето основание във 
възприетия от Основния закон на страната 
модел за разделение на властите, така и в 
основните принципи и норми на междуна­
родното право (чл. 7 от Виенската конвенция 
за правото на договорите (обн., ДВ, бр. 87 
от 1987 г., в сила за Република България от 
21.05.1987 г.). Тази основна конституционна 
функция на държавния глава се проектира в 
редица конкретни негови правомощия. Така 
чл. 98, т. 3 от Конституцията предвижда, че 
президентът сключва международни договори 
в случаите, определени със специален закон, 
а в т. 6 на същия текст изрично се посочва, 
че президентът назначава и освобождава 
от длъжност ръководителите на диплома­
тическите представителства и постоянните 
представители на Република България при 
международните организации по предложение 
на Министерския съвет. Държавният глава 
приема и акредитивните и отзователните 
писма на чуждестранните дипломатически 
представители в нашата страна. 
В същото време законодателната власт в 
лицето на Народното събрание има изключи­
телното правомощие да ратифицира и денон­
сира със закон определени от Конституцията 
международни договори (чл. 85 от Консти­
туцията). Като израз на своите контролни 
правомощия по отношение на правителството 
Народното събрание е изрично овластено от 
Основния закон да получава информация 
от Министерския съвет по въпроси, отна­
сящи се до задълженията, произтичащи за 
Република България от нейното членство в 
Европейския съюз. В същото време то тряб­
ва да бъде предварително информирано от 
изпълнителната власт за разработването и 
приемането на актове на Европейския съюз, 
в които Министерският съвет участва. Пра­