Държавен вестник, бр. 5, 2024 г., стр. 3

БРОЙ  5	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 1
от 11 януари 2024 г.
по конституционно дело № 17 от 2023 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова, членове: Мариана 
Карагьозова-Финкова, Константин Пенчев, 
Филип Димитров, Таня Райковска, Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, при участие­
то на секретар-протоколиста Росица Симова 
разгледа в закрито заседание на 11.01.2024 г. 
конституционно дело № 17/2023 г., докладвано 
от съдия Таня Райковска.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 1 от 
Конституцията на Република България.
Делото е образувано на 13.10.2023 г. по ис­
кане на президента на Република България за 
даване на задължително тълкуване на чл. 147, 
ал. 2, чл. 148, ал. 1, т. 1 и ал. 3 от Консти­
туцията на Република България в тяхната 
взаимовръзка помежду им по въпроса „Каква 
е продължителността на мандата, неговото 
начало и край, когато конституционен съдия е 
избран (назначен) и встъпил в длъжност след 
предвиденото в чл. 147, ал. 2 от Конституцията 
обновяване на състава на Съда?“.
В искането вносителят посочва необходи­
мост от задължително тълкуване, основана 
на преценката му за значим конституционен 
проблем, свързан с пасивност на Народ­
ното събрание, което в „няколко поредни 
легислатури затвърждава практиката си да 
бездейства, като не изпълнява възложените 
му с Конституцията и законите задължения 
своевременно да попълва и обновява състава 
на органи, чиито членове са с изтекъл мандат“. 
Акцентира, че тази пасивност на парламента 
е показателна и по отношение на обновяване­
то на Конституционния съд, чийто състав се 
формира посредством участието на няколко 
различни органа в точно определен момент 
и по точно определен начин.
Според президента при липса на задължи­
телно тълкуване относно мандата на консти­
туционен съдия, който е избран (назначен) 
по-късно от предвиденото и при конституци­
онното изискване за периодично обновяване 
на една трета от съдиите, председателят на 
Съда ще следва да прави преценка между два 
конкуриращи се принципа – на мандатността 
и на периодичното обновяване на състава от 
всяка квота. Посочва, че „тъй като трудно 
би могло да се обоснове, че председателят на 
Конституционния съд  е овластен еднолично да 
приеме, че мандатът се прекратява по-рано от 
9 години, то досегашната практика е в полза 
на пълната продължителност. Доколко това е 
точното приложение на Конституцията и как 
следва да се процедира при сходни случаи би 
могло да бъде изяснено единствено посред­
ством тълкуване от самата конституционна 
юрисдикция“.
В искането се обоснова тезата, че „когато 
органите по избора (назначаването) не из­
пълняват своевременно установеното в хипо­
тезата „право – задължение“ да реализират 
собствените си квоти, като бездействат без 
обективно основание, това поведение оче­
видно нарушава изискването за периодично 
обновяване на състава на всеки три години, 
установено в чл. 147, ал. 2, изр. 2, ако наз-
начените (избрани) съдии разполагаха на 
общо основание с пълните 9-годишни инди­
видуални мандати. Това обаче би засегнало 
периодичното обновяване, което гарантира 
квотния принцип, а той – независимост­
та на Съда и разделението на властите“. 
Вносителят подчертава, че „Принципът на 
периодичното обновяване има за задача да 
балансира правомощията по конституиранe 
[…], нарушаването на принципа би могло да 
доведе до едновременното назначаване на 
всичките четири съдии от една квота, при 
което формално отново би се запазила ин­
ституционалната независимост на Съда, но 
очевидно не това е било целено с разпоред­
бите на Конституцията положение. […] Ето 
защо и в тези случаи приоритет следва да 
бъде дадено на обновяването за сметка на 
индивидуалния мандат на съдиите“.
Според президента, когато конституцио­
нен съдия е избран (назначен) и встъпил в 
длъжност след предвиденото в чл. 147, ал. 2 
от Конституцията обновяване на състава на 
Съда поради бездействие на органа по избиране 
(назначаване), „началото на неговия мандат 
следва да бъде отнесено към дължания момент 
на конкретното обновяване, което органът е 
пропуснал. Така не се подменя 9-годишният 
конституционно определен срок на мандата, 
който се дължи на всеки съдия, а се отнася 
към обективното му конституционно начало, 
което гарантира непрекъсваемостта на пра­
вомощията – денят, следващ изтичането на 
мандата на съдията, чийто мандат е прекратен 
на основание чл. 148, ал. 1, т. 1“.
С определение от 7 ноември 2023 г. Консти­
туционният съд е допуснал за разглеждане по 
същество искането на президента на Репуб-
лика България за даване на задължително 
тълкуване на чл. 147, ал. 2, чл. 148, ал. 1, 
т. 1 и ал. 3 от Конституцията на Република 
България.
В изпълнение на предоставената им въз­
можност писмени становища и правни мнения 
са представили: министърът на правосъдието, 
Висшият адвокатски съвет, Съюзът на юрис­
тите, проф. д-р Емилия Друмева и д-р Благой 
Делиев.