Държавен вестник, бр. 47, 2016 г., стр. 9

БРОЙ  47	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
Структурните и инвестиционните фондове, както и рамковите програми на ЕС са сред най-
важните инструменти за финансиране на научната инфраструктура и научните изследвания 
за държавите – членки на ЕС, приети след 2004 г. За програмния период 2007 – 2013 г. тези 
държави са използвали общо около 5 млрд. евро конкретно за изграждането на научна инфра­
структура.22 В България този период беше пропуснат, тъй като не бе договорена оперативна 
програма, свързана с развитието на научните изследвания. В значително по-малък мащаб беше 
получено финансиране за изграждане на научна инфраструктура за приложни научни изслед­
вания с потенциален интерес за бизнеса. Това стана чрез закупуване на съвременна апаратура 
в научни организации и чрез създаването на София Тех Парк по ОП „Развитие на конкурен­
тоспособността на българската икономика“. За програмния период 2014 – 2020 г. развитието 
на научната инфраструктура ще бъде финансирано главно чрез инструментите на Оперативна 
програма „Наука и образование за интелигентен растеж“. 
Без ясно декларирана и финансово подкрепена нова политика по отношение на научните 
изследвания българските научни институции ще продължават да пропускат значителни въз­
можности за привличане на средства по рамковите програми на ЕС. Така, въпреки че сме сред 
най-бедните държави в ЕС, ще продължим да получаваме значително по-малко финансиране 
от тези програми в сравнение с най-богатите държави в ЕС. Този проблем е обсъждан още 
през 2011 г., когато в информационна бележка на Комисията до Съвета: Анализ на ниското 
участие в FP 7, документ 14728/11 на Съвета на ЕС, се посочва, че „участието в рамковите 
програми корелира с националните инвестиции в научни изследвания и персоналът, участващ 
в научни изследвания“.23 При оценяването на проектите по рамковите програми се отчитат 
научните резултати и текущото състояние на изследванията в кандидатстващите научни групи, 
наличното оборудване и условията на работа в научната институция. Така основната причина 
за недостатъчното усвояване на средства от Рамковата програма на ЕС е пониженият капа­
цитет на българските научни организации. Той от своя страна е резултат от дългогодишно 
недофинансиране на научните изследвания в България, което не позволява научните групи 
да се развиват, да публикуват научни резултати във водещи научни списания и не осигурява 
необходимата съвременна научна апаратура.
Друг съществен фактор за ниската успеваемост на проектите с водещо българско участие в 
Рамковата програма е недостатъчният брой подходящи за по-слабо развитите страни инстру­
менти и програми. Държавните органи и представителите на тези страни в органите на ЕС и в 
Европейския парламент не са успели да осигурят и в рамките на „Хоризонт 2020“ достатъчно 
специални програми с адекватно финансиране, които да позволяват изоставащите в научно 
отношение държави да се развиват ускорено, за да настигат водещите държави. 
Отсъствието на последователна и финансово осигурена национална политика на държавата 
за подкрепа на българското участие в рамковите програми, включително и чрез стимулиращо 
заплащане на участниците, е друга причина за ниската успеваемост на българското участие. 
Стълбът „Spreading excellence and widening participation“ на „Хоризонт 2020“, макар и насочен в 
такава посока, е с твърде скромно финансиране – само около 1 % от средствата на програмата 
са предвидени за 15 държави. Ниският относителен размер на финансирането за българските 
участници в сравнение със средните стойности за ЕС – шест до десет пъти по-ниско, е следствие 
и от правилата за финансиране на проектите – до 2016 г. за еднакви дейности по проектите 
заплащането на българските учени е до десет пъти по-ниско от това на техни колеги в ЕС, 
което води и до устойчивото „изтичане на мозъци“ от страната. 
Необходимо е активно участие на България във всички органи на ЕС за формиране на евро­
пейските политики, стратегии и инструменти, свързани с научните изследвания и иновациите, 
които да отчитат специфичните особености на страната и да осигуряват пълноценно участие 
на български колективи в проектите по рамковите програми.
В основата на научните изследвания са учените и научните школи, които те създават и 
развиват. Натрупаните през годините традиции, опит и национални и международни контакти 
в научните организации и висшите училища в България постепенно отслабват или се загуб­
ват, като в редица научни области, в които сме били водещи, приемствеността е прекъсната и 
научните групи са изчезнали. Освен това в страната има по-малко изследователи във всички 
основни категории в сравнение със средните стойности за ЕС. Една от основните причини 
е миграцията на млади изследователи в други страни или към работни места извън сферата 
на научните изследвания. Основните причини, представени както в документи на научни ор­
ганизации и организации на учени, така и в доклада на партньорската проверка, са ниското 
заплащане и ниският социален статус на учените в България. Индикатор за ниския социален 
статус на учените е фактът, че в по-голямата част от институтите на водещата научна органи­
зация у нас – БАН, средните основни заплати на професор, доцент и главен асистент за 2016 г. 
22 Стр. 114, http://ec.europa.eu/research/era/pdf/key-figures-report2008-2009_en.pdf.
23 Документ 14728/11 на Европейския съвет, 2011.