Държавен вестник, бр. 58, 2018 г., стр. 7

БРОЙ  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 131 
ОТ 5 ЮЛИ 2018 Г.
за изменение и допълнение на Наредбата за 
работното време, почивките и отпуските, 
приета с Постановление № 72 на Минис­
терския съвет от 1986 г. (обн., ДВ, бр. 6 от 
1987 г.; изм. и доп., бр. 31, 55 и 59 от 1991 г., 
бр. 59 и 67 от 1993 г., бр. 38 от 1994 г., бр. 54 
от 2001 г.; Решение № 9353 на Върховния 
административен съд от 2002 г. – бр. 103 от 
2002 г.; изм. и доп., бр. 72 от 2004 г., бр. 24 и 
103 от 2005 г., бр. 96 от 2006 г., бр. 1 от 2007 г., 
бр. 10 и 67 от 2009 г., бр. 21 от 2011 г., бр. 19 
от 2012 г., бр. 110 от 2013 г., бр. 63 от 2015 г. 
и бр. 41 от 2017 г.)
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
§ 1. В чл. 9а се правят следните изменения:
1. В ал. 2 след думата „графици“ се добавя 
„могат да“.
2. Алинея 3 се изменя така:
„(3) Поименните графици се изготвят така, 
че сборът от работните часове по графика 
на работника или служителя за периода, за 
който е установено сумираното изчисляване, 
не трябва да е по-голям от нормата за про-
дължителност на работното време, определена 
по чл. 9б.“
§ 2. В чл. 9б се правят следните изменения:
1. Алинея 1 се изменя така:
„(1) При сумирано изчисляване на работно-
то време по чл. 142, ал. 2 от КТ се определя 
норма за продължителност на работното време 
за периода. Нормата се определя в часове, като 
броят на работните дни по календар, включени 
в периода на отчитане, се умножи по дневната 
часова продължителност на работното време, 
определено в трудовия договор.“
2. В ал. 2 думите „както и съответната 
част от отпуските, разрешени в календарни 
дни, съвпадащи с работните дни по календар“ 
се заличават.
3. Създава се ал. 3:
„(3) Когато работник или служител през 
целия или през част от периода, за който е 
установено сумирано изчисляване на работ-
ното време, е ползвал отпуск за временна 
неработоспособност, за бременност, раждане и 
при осиновяване на дете до 5-годишна възраст, 
нормата за продължителност на работното 
му време се преизчислява, като от нормата 
по ал. 1 се извадят съответните часове по 
утвърдения поименен график.“
§ 3. В чл. 9г думите „без превръщане на 
нощните часове в дневни“ се заличават.
§ 4. В заглавието на раздел ІІ от глава 
трета „Отпуски“ след думата „майчинство“ 
се добавя „и осиновяване“.
§ 5. В чл. 45 се правят следните изменения 
и допълнения:
1. В ал. 1:
а) точка 1 се изменя така: 
„1. в размер 135 дни, от които 45 дни 
преди раждането – въз основа на съответен 
акт от здравните органи, издаден по реда на 
чл. 26, ал. 1 от Наредбата за медицинската 
експертиза, приета с Постановление № 120 
на Министерския съвет от 2017 г. (ДВ, бр. 51 
от 2017 г.);“
б) в т. 2 думите „(осиновителката)“ и „или 
копие от акта за предаване на детето за оси-
новяване“ се заличават.
2. В ал. 2:
а) създава се нова т. 5:
„5. детето се отглежда от лице, включено 
в програми за подкрепа на майчинството;“
б) досегашната т. 5 става т. 6;
в) създава се т. 7:
„7. бащата или един от родителите на 
майката или на бащата ползва отпуск при 
условията на чл. 163, ал. 10 от КТ.“
3. Алинеи 4 и 5 се отменят.
4. В ал. 7 думите „и 6“ се заменят с „и 
чл. 164б, ал. 1 от“.
§ 6. Член 45а1 се отменя.
§ 7. В чл. 45б се правят следните изменения:
ложени на три основни системи от органи, 
относително независими един от друг, които 
функционират в определена взаимна връзка. 
Те взаимодействат помежду си и са проява 
на държавната власт.“ 
С оглед на горното следва да се приеме, 
че даването на правна квалификация на акта 
на КЕВР по чл. 36а, ал. 2 от ЗЕ в самия за-
кон накърнява правото на съда единствен да 
се произнася със законни последици върху 
характеристиките и подсъдността на прав-
ния спор – прерогатив, даден му именно, 
за да гарантира баланса при разделението 
на властите и като непосредствен израз на 
конституционния принцип. Това прави разпо-
редбата на чл. 36а, ал. 2 от ЗЕ в атакуваната 
є част противоконституционна.
С оглед на изложените основания под-
държам становището, че независимо дали 
квалификацията на акта на КЕВР по чл. 36а, 
ал. 2 от ЗЕ отговаря на неговата правна 
същност, или не, самото безалтернативно 
характеризиране на акта и оттам – на ес-
теството на евентуалния правен спор, пред-
ставлява недопустимо по силата на чл. 8 от 
Конституцията навлизане в прерогативите 
на съда и следователно Конституционният 
съд следва да обяви атакуваната част от 
нормата за противоконституционна.
Конституционен съдия: 
Филип Димитров
6770