Държавен вестник, бр. 60, 2025 г., стр. 5

БРОЙ  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
необосновано изключение от правилото, че 
средството и предметът на престъплението се 
отнемат само при умишлени престъпления, 
като по този начин се засяга принципът на 
справедливост. Относно чл. 343б, ал. 5 НК 
излага съображения, че „присъждането на 
равностойността на чуждото моторно превоз­
но средство в полза на държавата не само не 
постига превантивната цел на института, но 
и представлява посегателство върху право на 
собственост, с което деецът не е злоупотребил, 
респективно попада в обхвата на конститу­
ционната защита на неприкосновеността на 
собствеността по чл. 17, ал. 3 КРБ“. В заклю­
чение изтъква, че макар целите на законовите 
промени да са разбираеми, те могат да бъдат 
постигнати с напълно конституционосъобраз­
ни средства, като посочва примери за такива.
Според правното мнение на доц. д-р Ми­
рослава Манолова оспорените разпоредби 
„противоречат в тяхната цялост на принципа 
на правовата държава съгласно чл. 4, ал. 1 и 
на принципа на законоустановеност на наказа­
нията съгласно чл. 5, ал. 3 от Конституцията“. 
В частност приема, че е налице „флагрантно 
несъответствие между традиционно възприет 
в наказателното ни право институт на Общата 
част на НК, приложим към норми на Особената 
част на НК“. Твърди, че подобно противоречие 
накърнява логическата връзка между разпоред­
бите и води до тяхната неприложимост, което 
е недопустимо с оглед принципа на правовата 
държава и неговите същностни елементи. По­
добни промени се подвеждат под тенденцията 
за ожесточаване на наказателната отговорност, 
резултатите от което се квалифицират като 
наказателен закон, който е „все повече нака­
зателен и все по-малко закон“.
Правното мнение на Даниела Доковска 
предлага подробен анализ на съдържанието на 
мерките в атакуваните разпоредби и правилата, 
на които следва да бъдат подчинени. Относно 
чл. 280, ал. 5 НК се изтъква грешка в препра­
щането към състава, спрямо който следва да се 
приложи. Това се квалифицира като нетърпимо 
противоречие между законовите разпоредби, 
с което се нарушава конституционният прин­
цип на правовата държава. По отношение на 
чл. 281, ал. 4, чл. 343, ал. 5 и чл. 343б, ал. 5 
НК поддържа аргументите на вносителя. В 
допълнение възприема, че санкциите с аб­
солютно определен размер противоречат на 
Конституцията, по-конкретно на принципа за 
справедливост, заложен в нейния преамбюл, 
и на чл. 52 на Хартата за основните права на 
Европейския съюз. Изложението е допълнено 
със синтезиран анализ на вижданията за санк­
циите и приложимите принципи от доктри­
ната. В заключение, атакуваните разпоредби 
са определени като противоконституционни.
Според Румен Ненков искането е основател­
но по отношение на чл. 280, ал. 5 НК и следва 
да бъде отхвърлено в останалата му част. В 
становището е изразено несъгласие с повечето 
съображения на вносителя и като единствено 
основание за противоконституционност се 
приема некоректното препращане в чл. 280, 
ал. 5 НК, водещо до неприложимост. Изтък­
ва, че с оглед на регламентираната материя 
този порок е непреодолим. По отношение 
на чл. 281, ал. 4 НК не намира основание за 
противоконституционност. Според него, ако 
престъплението е извършено с МПС, собстве­
ност на дееца, то така или иначе подлежи на 
отнемане по силата на чл. 53, ал. 1, буква „а“ 
НК. Ако превозното средство принадлежи на 
трето лице, идеята е „да се установи баланс в 
имущественото санкциониране, като, от една 
страна, не се отдава абсолютно неоправдано 
предимство на извършителя на престъпление­
то, използвал чуждо превозно средство, а от 
друга – не се засягат правата на третите добро­
съвестни лица – собственици“. По отношение 
на индивидуализацията на наказанието според 
Румен Ненков общата част на НК предоставя 
достатъчно възможности. Той не установява 
противоречие между „специалната разпоред­
ба“ на чл. 281, ал. 4 НК и общото понятие за 
глоба. Относно чл. 343, ал. 5 НК поддържа, 
че не съществува конституционна забрана в 
специална норма на особената част на Нака­
зателния кодекс да се въведе изключение от 
общото правило по чл. 53, ал. 1 от НК. Разпо­
редбата се определя като недвусмислена, точна 
и обоснована, като отнася същите аргументи 
и към чл. 343б, ал. 5 НК.
Конституционният съд, като обсъди доводите 
в искането, оспорените разпоредби и относимата 
правна уредба, както и постъпилите по делото 
писмени становища и правни мнения, за да се 
произнесе, взе предвид следното:
Относно чл. 280, ал. 5 и чл. 281, ал. 4 НК
Разпоредбата на чл. 280, ал. 5 предвижда, 
че в случаите по ал. 2, т. 5 (организирано от 
група или организация или извършено по по­
ръчение и/или в изпълнение на решение на 
организирана престъпна група превеждане през 
границата на страната на отделни лица или 
групи от хора без разрешение на надлежните 
органи на властта или макар с разрешение, но 
не през определените за това места) превозното 
средство се отнема в полза на държавата, ако 
е собственост на дееца, или се налага глоба в 
размер на пазарната стойност на превозното 
средство в левове, когато не е негова собстве­
ност. Разпоредбата на чл. 281, ал. 4 предвижда, 
че в случаите по ал. 2, т. 1 (противозаконно 
подпомагане на чужденец да пребивава или 
преминава в страната в нарушение на закона, 
извършено чрез използване на моторно, възду­
хоплавателно или друго транспортно средство) 
превозното средство се отнема в полза на 
държавата, ако е собственост на дееца, или се 
налага глоба в размер на пазарната стойност 
на превозното средство в левове, когато не е 
негова собственост. 
Систематичното място на разпоредбите е в 
глава осма „Престъпления против дейността 
на държавни органи, обществени организации 
и лица, изпълняващи публични функции“,