Държавен вестник, бр. 65, 2023 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  65
Принципът на правовата държава пред-
поставя съдилищата пpи пocтaнoвявaнe нa 
cвoите aктове дa прилагат пряко релевантни 
по делото конституционни разпоредби, кaтo 
cъoбpaзят въpxoвeнcтвoто на Конституцията и 
йepapxиятa нa изтoчницитe нa пpaвoтo. Caмo 
тaкa щe се ocигypи и гapaнтиpa cпpaвeдливo и 
кoнcтитyциoнocъoбpaзeнo пpaвocъдиe (Пенчо 
Пенев, „Съдебната власт – перспектива на бъл-
гарския модел“. София: Национален институт 
на правосъдието, 2023, стр. 214 и сл.). Поради 
това, когато разкриването на действителния 
смисъл на приложима по делото конституци-
онна норма има преюдициално значение за 
правилното решаване на разглеждания спор, 
състав на съответния върховен съд e легити-
миран да отправи искане до Конституционния 
съд за упражняване на правомощието му по 
чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията. В про-
тивен случай се рискува да бъде разколебан 
принципът за непосредствено действие на кон-
ституционните разпоредби, както и принципът 
на върховенство на Основния закон (доколкото 
чрез непосредственото действие на Конститу-
цията се осигурява нейното върховенство, и 
именно поради това разпоредбата на ал. 2 на 
чл. 5 от Конституцията систематично следва 
тази на ал. 1).
Възможността състави на ВКС или ВАС 
да сезират Конституционния съд с искане за 
задължително тълкуване, бидейки предпос-
тавка за въздаване на справедливо и консти-
туционосъобразено правосъдие, следователно 
е заложена имплицитно в чл. 150, ал. 1 във 
връзка с чл. 119, ал. 1 от Конституцията. 
Възложената от Конституцията праворазда-
вателна функция на съдебните състави на 
ВКС и ВАС служи като правно основание, но 
едновременно с това и като предел за проце-
суалната им легитимация по реда на чл. 150, 
ал. 1 от Конституцията. Така, за разлика от 
пленумите и колегиите на ВКС и ВАС, реша-
ващите състави са легитимирани да отправят 
искания по чл. 150, ал. 1 от Конституцията не 
изобщо, а само във връзка с тези правомощия 
по чл. 149, ал. 1, упражняването на които има 
преюдициален характер за разрешаването на 
правния спор, по повод на който се сезира 
Конституционният съд. 
Очертаното в Тълкувателно решение № 3 
от 2005 г. по к.д. № 2/2005 г. принципно раз-
пределение на правомощията между отделните 
звена на ВКС и ВАС не просто не изключва, 
а е в подкрепа на възможността решаващ 
състав на едно от двете върховни съдилища 
да иска тълкуване на Конституцията. Това 
е така, защото логиката на разсъждения в 
посоченото решение се основава именно на 
поддържаното разбиране, че ВКС и ВАС уп-
ражняват правомощието си по чл. 150, ал. 1 от 
Конституцията в пълeн пленарен състав или 
чрез своите „подразделения“, в зависимост от 
възложените им от Основния закон функции. 
Конституционната функция на съдилищата и 
в частност на ВКС и ВАС е да правораздават 
(чл. 119, ал. 1 от Конституцията), която функ-
ция те осъществяват именно чрез съдебните 
си състави, а не в пленарен състав. Поради 
това разпоредбата на чл. 150, ал. 1 от Основ-
ния закон не може да изключва от кръга на 
субектите, които са оправомощени да сезират 
Конституционния съд, тъкмо съставите на 
върховните съдилища, за сметка например 
на общите събрания на техните колегии, 
които не само не правораздават, но и не са 
предвидени в Конституцията.
От съществено значение е да се има пред-
вид също, че искането по к.д. № 2/2005 г. е 
за установяване на противоконституционност 
на разпоредбите на чл. 84, ал. 1, т. 2, предл. 2 
и чл. 95, т. 3 от Закона за съдебната власт 
(изрично предвиждащи право на общите съб­
рания на колегиите на върховните съдилища 
да сезират Конституционния съд с искания 
по чл. 150, ал. 1 от Конституцията), както 
и за даване на задължително тълкуване на 
чл. 150, ал. 1 от Конституцията в смисъл, че 
това право принадлежи само на пленарните 
състави на ВКС и ВАС. Поради това консти-
туционният проблем, който е бил предмет 
на разглеждане в това производство, е бил 
свързан единствено с преценката дали и об-
щите събрания на колегиите на върховните 
съдилища разполагат с компетентност да 
сезират Конституционния съд, или същата 
принадлежи само на пленарните им състави. 
Въпросът за компетентността на отделни 
съдебни състави да искат задължително 
тълкуване на Основния закон изобщо не е 
бил поставян и не е бил разглеждан в кон-
ституционното производство.
Следва да се има предвид също така, че в 
Тълкувателно решение № 3 от 2020 г. по к.д. 
№ 5/2019 г. Съдът изрично указа, че когато 
бъде обявен за противоконституционен закон, 
приложим по заварени висящи съдебни произ-
водства, съдилищата решават споровете, при-
лагайки пряко Конституцията и принципите 
на правото. Това тяхно задължение по подраз-
биране обуславя интерес за функциониращите 
като последна съдебна инстанция ВКС и ВАС 
да сезират Конституционния съд с искане за 
тълкуване на приложимата конституционна 
норма, когато предпоставките за ангажира-
не на тълкувателната му компетентност са 
налице. В противен случай тълкуването на 
неясните конституционни разпоредби би било 
оставено на съдилищата от системата на съ-
дебната власт, които не разполагат с такава 
конституционна компетентност и поради това 
техните актове не са източник на задължително 
и обвързващо всички абстрактно тълкуване 
на Основния закон. Такъв подход до голяма 
степен би обезсмислил и лишил от съдър-