Държавен вестник, бр. 90, 2014 г., стр. 77

БРОЙ  90	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  77  
съдебен състав на ВАС поддържаният довод е в 
подкрепа на тезата за неправилно и незаконо-
съобразно определяне на размера на таксата за 
комплекта конкурсна документация. Обективно 
невъзможно е да се предвиди, че материално-
техническите и административните разходи за 
изготвянето на конкурсната документация за 
всеки един от бъдещите конкурси по чл. 46, 
ал. 2 ЗЕ ще са винаги в размер 10 000 лв.
С Наредба № 2 от 19.03.2013 г. за регулиране 
на цените на природния газ са регламентирани 
в глава ІІ от нея ценообразуващите елементи 
за достъп и пренос на природен газ през пре-
носни и/или разпределителни мрежи. Разходът 
за закупуване на конкурсната документация 
за участие в конкурс по чл. 6, т. 2 от тарифата 
не е изрично изключен от видовете разходи, 
които се включват при образуването на цените. 
Посоченият разход е такъв, свързан със съот-
ветната лицензионна дейност, поради което 
и на основание чл. 10, ал. 1 от наредбата се 
включва при образуването на цените.
Съгласно чл. 2, ал. 1, т. 2 ЗЕ енергийни 
доставки при минимални разходи е една от 
основните цели на закона. Съгласно ал.2 на 
посочения член разпределението и търговията 
с природен газ следва да е при гарантиране 
интересите на потребителите. След като об-
жалваната такса е ценообразуващ елемент 
на доставката на газ за потребителите, то 
при определяне на размера є посочените 
принципи от ЗЕ следва да се съблюдават и 
спазват. Липсата на данни относно себестой-
ността на комплекта конкурсна документация 
за участие в конкурс по чл. 46, ал. 2 ЗЕ, както 
се каза по-горе, е пречка да се прецени обос-
новаността на размера на таксата, а оттам 
и доколко са спазени посочените принципи, 
установени в интерес и на потребителите. 
По изложените съображения настоящият 
съдебен състав приема, че обжалваната раз-
поредба от тарифата противоречи на чл. 2, 
ал. 2 ЗДТ, както и че при предлагането и одо-
бряването на таксата, регламентирана с нея, 
не са спазени целите, посочени в чл. 2, ал. 1, 
т. 4 и ал. 2 от Закона за енергетиката, поради 
което разпоредбата следва да бъде отменена.
С оглед изхода на спора ответниците следва 
да заплатят на жалбоподателя направените 
от последния разноски по делото в размер 
50 лв. д.т. и юрисконсултско възнаграждение 
в размер 300 лв.
Воден от горното и на основание чл. 193, 
ал. 1 АПК Върховният административен 
съд в настоящия тричленен състав на първо 
отделение 
Р Е Ш И :
Отменя чл. 6, т. 2 от Тарифата за таксите, 
които се събират от Държавната комисия за 
енергийно регулиране по Закона за енерге-
тиката, одобрена с Постановление на Минис-
терския съвет № 266 от 4 октомври 2004 г.
Осъжда Министерския съвет на Република 
България и Държавната комисия за енергийно 
и водно регулиране да заплатят на „София-
газ“ – ЕАД, направените разноски по делото 
в размер 350 лв.
Решението е оставено в сила с Решение 
№ 15211 от 19.11.2013 г., постановено от пет­
членен състав на Върховния административен 
съд по адм. дело № 12303 от 2013 г.
Председател: 
Георги Колев
7306
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 10729 
от 29 август 2014 г.
по административно дело № 10545 от 2014 г.
Върховният административен съд в състав: 
председател: Марио Димитров, и членове: 
Бисерка Цанева и Красимир Кънчев, разгле-
да административно дело № 10545 по описа 
за 2014 г. на Върховния административен 
съд – първо отделение, докладвано от съдията 
Красимир Кънчев.
Производството е по реда на чл. 190, ал. 1 
АПК.
Образувано е по жалба на Камарата на 
частните съдебни изпълнители със седалище 
гр. София и Петко Стефанов Илиев – частен 
съдебен изпълнител (ЧСИ) с район на действие 
Окръжен съд – Пловдив, срещу Постановление 
№ 215 от 24.07.2014 г. на Министерския съвет 
(ПМС) за допълнение на Тарифата за таксите 
и разноските към Закона за частните съдебни 
изпълнители, приета с Постановление № 92 
на Министерския съвет от 2006 г. (обн., ДВ, 
бр. 35 от 2006 г.; изм. и доп., бр. 24 от 2013 г.).
С жалбата е направено искане за спиране 
действието на оспорваното ПМС № 215 от 
24.07.2014 г. поради това, че действието на 
подзаконовия административен акт би могло 
да причини на оспорващите значителни и 
труднопоправими вреди. Сочи се, че с оспор-
ваното ПМС се премахва една от таксите, 
събирани от частните съдебни изпълнители, 
и с действието му се намаляват приходите в 
дейността на последните. Твърди се, че това 
може да доведе до съкращаване на служите-
ли, работещи при ЧСИ, и дори до затваряне 
на кантори.
Ответникът по делото – Министерският 
съвет на Република България, взема становище 
за неоснователност на искането.
Върховният административен съд счита 
искането за допустимо.
Съгласно чл. 190, ал. 1 АПК оспорването 
не спира действието на подзаконовия норма-
тивен акт, освен ако съдът постанови друго. В 
съответствие с чл. 166, ал. 4 АПК приложима 
съгласно препращащата разпоредба на чл. 196 
АПК допуснатото предварително изпълнение