Държавен вестник, бр. 76, 2003 г., стр. 77

Б Р О Й  76
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  77
ва лечебните заведения да договарят предоста-
вяне на медицински специалисти, медицински
услуги и други дейности, да сключват договори
с дружествата, извършващи доброволно здрав-
но осигуряване, но тази договорна свобода не
е нормативно ограничена и тя е уредена в един
общ нормативен акт, какъвто се явява този за-
кон, доколкото той урежда устройството и дей-
ността на лечебните заведения в Република
България. В Закона за здравното осигуряване,
който регулира здравното осигуряване, дей-
ността на лечебните заведения в качеството
им на изпълнители на медицинска и стомато-
логична помощ е подчинена на определени
принципи и един от тях е този на договаряне на
взаимоотношенията между НЗОК и изпълни-
телите на медицинска помощ. След като зако-
нът определя тези рамки, направеният по-горе
извод за незаконосъобразност на разпоредба-
та на чл. 22, ал. 5 НРД за 2003 г. е в съответ-
ствие с неговото съдържание.
По отношение възражението относно неза-
коносъобразността на чл. 26, ал. 2 от Национал-
ния рамков договор за 2003 г. Съгласно чл. 6
ЗЗО Националната здравноосигурителна каса
се състои от Централно управление, районни
здравноосигурителни каси и техните поделения
по общини. Съобразно разпоредбата на чл. 2 от
Правилника за устройството и дейността на
районната здравноосигурителна каса последна-
та е структура на НЗОК със седалище област-
ния център на съответната област и предмет на
дейност—осъществяване на задължителното
здравно осигуряване с териториален обхват.
Същата се представлява от директора є, който
по силата на чл. 20, т. 4 ЗЗО сключва, изменя и
прекратява договорите с изпълнителите на
медицинска помощ, но на територията, обслуж-
вана от РЗОК. Следва да се отбележи, че по
силата на т. 1 от същата разпоредба директо-
рът на РЗОК представлява НЗОК на територи-
ално равнище в рамките на правомощията, пре-
доставени му от УС на НЗОК. В глава седма
“Общи условия и ред за сключване на договори
за оказване на медицинска и стоматологична
помощ” от НРД за 2003 г. е уреден редът за
сключване на посочените договори. В обжал-
ваната разпоредба на чл. 26, ал. 2 от договора е
предвиден срок, в който директорът на РЗОК
разглежда подадените документи и сключва до-
говори в срок до 60 дни от влизането в сила на
НРД. Същият има белези на инструктивен срок,
понеже е дадена възможност при определени
изисквания, съдържащи се в чл. 26, ал. 5 и 6 НРД
за 2003 г., да се сключват договори и след него-
вото изтичане, но доколкото тези условия се
отнасят само до потенциални бъдещи изпълни-
тели на медицинска и стоматологична помощ,
т. е. нововъзникнали такива субекти, този срок
се смята за пропуснат или изтекъл и следова-
телно има и пресекателен характер. При преце-
няване на законосъобразността на обжалвана-
та разпоредба следва да се има предвид, че този
срок е приет при съобразяване с принципа за
договаряне на взаимоотношенията между НЗОК
и изпълнителите на медицинска и стоматоло-
гична помощ (чл. 5, т. 8 ЗЗО) и преди всичко с
оглед законово определената възможност са-
мият НРД да определя реда за сключване на
индивидуалните, конкретните договори с изпъл-
нителите на помощта. Съпоставянето на този
ред, който има характер и на преговорен процес
по сключване на договор, с типичното адми-
нистративно производство, уредено в чл. 6 и сл.
ЗАП, е неточно, независимо че законодателят е
предвидил възможността за съдебен контрол
при отказ за сключване на такъв договор. Стра-
ните са в положение на равнопоставеност имен-
но поради възникващите правоотношения по
него. По изложените съображения жалбата в
тази є част се явява неоснователна.
По отношение възражението за незаконосъ-
образност на разпоредбата на чл. 119, ал. 3, т. 11
от Националния рамков договор за 2003 г. Съг-
ласно тази разпоредба общопрактикуващият
лекар, който оказва първична извънболнична
медицинска помощ в обхват съгласно Наредба
№ 27 от 2002 г. за определяне на основния пакет
от здравни дейности, гарантиран от НЗОК, е
длъжен да изисква задължително консултация
и провеждане на съвместно лечение със специ-
алист от лечебно заведение за специализирана
извънболнична медицинска помощ, сключило
договор с НЗОК, при необходимост от лечение
на деца на възраст от 0 до 1 година (за общоп-
рактикуващ лекар, който няма придобита спе-
циалност “Детски болести”). Правото да упраж-
няват медицинска професия в Република Бъл-
гария съгласно чл. 88, ал. 1 ЗНЗ имат българ-
ските граждани, завършили медицинско обра-
зование в законно признато медицинско учили-
ще в страната или завършили медицинско об-
разование в чужбина, чиито дипломи са лега-
лизирани по съответния ред. Такова право имат
и чужди граждани при императивно поставени-
те в тази норма изисквания. Цитираната разпо-
редба дава законовите предпоставки за призна-
ване на правоспособността на лекарите и сто-
матолозите, като за реализирането є с оглед
изискването и за специалност е необходимо и
осъществяването на специализация в система-
та на здравеопазването по ред и начин, опреде-
лени в Наредба № 31 от 28.VII.2001 г. за след-
дипломно обучение в системата на здравеопаз-
ването. В процесния спор обжалването конк-
ретно се обуславя от предвидената в § 6 ЗЛЗ
възможност да откриват индивидуална и гру-
пова практика за първична медицинска и сто-
матологична помощ и лекари, и стоматолози
без специалност, като в тяхно лице възниква
задължение в 10-годишен срок от влизането в
сила на този закон да придобият специалност
по обща медицина и стоматология. Според
жалбоподателя се постига противоречие меж-