Държавен вестник, бр. 27, 2004 г., стр. 5

Б Р О Й  27
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
шествениците, довършват ли срока на послед-
ните, за който са избрани, или за тях започва да
тече нов срок от седем години.
Считам, че при тълкуването на нормата тряб-
ва да бъде отговорено на два въпроса:
а) Допустимо ли е тук тълкуване по аналогия?
Известно е, че чрез този способ на тълкуване
се разширява обхватът на закона чрез наподобя-
ване: от предвидения в текста случай решението
се разпростира и спрямо случай, който не е пред-
виден в него, но му е подобен. И още нещо много
важно—за да бъдат правени изводи по анало-
гия, трябва да е налице tertium comparationis, т.е.
онова, в което сравняваните неща си съвпадат
и е връзката помежду им. Ролята на “третото”
при сравняването на предвидените органи в Кон-
ституцията може да бъде само съдържанието
от органична страна на властническите функ-
ции. И един бегъл поглед показва, че няма нищо
общо между специфичните правомощия на изб-
роените в чл. 129, ал. 2 от Конституцията органи
и тези на президента, вицепрезидента или чле-
новете на Висшия съдебен съвет.
В чл. 129, ал. 2 от Конституцията е посочено
числото седем. То е закодирано в съзнанието
на всеки. Недопустимо е да се правят разграни-
чения там, където Конституцията не ги пра-
ви—след влизането є в сила срокът да бъде на-
маляван или удължаван при преждевременно
встъпване в длъжността на предшественика.
б) Кое е основанието нормативните актове
да определят период от време, след изтичането
на който властта не може да бъде упражнявана?
Самолюбивият интерес, присъщ на човека на
власт, е да дава предимство на собственото си
желание за значимост и по правило е склонен да
залага делото в името на властта. “Притежава-
щият реална власт се чувства обсебен от нея.”
От друга страна, при тази обстановка и човеш-
ката личност след определен период от време
престава да осъществява по-високи ценности.
В крайна сметка, житейският опит е пока-
зал, че трайното упражняване на власт от едно
лице има за последица постигането на негатив-
ни резултати.
Тези са в общи линии основанията Консти-
туцията да определя различни по продължител-
ност периоди от време, през които властта може
да бъде упражнявана от едно лице.
Но тук дебело трябва да се подчертае, че една
норма не може да бъде тълкувана, без да е съ-
образена цялостната уредба на определен инс-
титут в Конституцията, а това е параграф 2 от
преходните и заключителните разпоредби—до
избирането на Върховния касационен и Вър-
ховния административен съд техните правомо-
щия по чл. 130, ал. 3 и чл. 147, ал. 1 от Консти-
туцията се упражняват от Върховния съд. За
илюстрация: след 1991 г. не може главният про-
курор да бъде член по право на Висшия съдебен
съвет само седем години, а председателят на
Върховния съд, под привидно ново качество,
над този период; бившият Върховен съд—вед-
пълномощия са прекратени предсрочно на ос-
нованията по ал. 1. Приемствеността обаче е
възможна с оглед на конституционната уредба,
отнасяща се до вицепрезидента, който се изби-
ра едновременно, в една листа и при условията
за избор на президент, подпомага президента в
дейността му и след надлежно възлагане може да
изпълнява някои от правомощията на президен-
та (чл. 94, чл. 92, ал. 2 и чл. 104). Тази приемстве-
ност е неотносима към чл. 129, ал. 2 от Конститу-
цията, по реда и при условията на която се назна-
чават председателите на двете съдилища и глав-
ният прокурор, но не и други лица, подпомагащи
дейността им или изпълняващи функциите им.
Неуместно е да се прави аналогия и с устано-
вената практика по прилагането на чл. 139, ал. 1
от Конституцията при провеждането на частич-
ни местни избори след предсрочно прекратява-
не на мандата на кмет. Такъв извод налагат
обстоятелствата за конституционноустановена-
та структура на местното самоуправление, в
която кметът е орган на изпълнителната власт
в общината и срокът на пълномощията му е
еднакъв с този на общинския съвет, от чиито
актове се ръководи в дейността си.
При тълкуването на чл. 129, ал. 2 от Консти-
туцията не може да се изхожда и от направеното
в искането разграничение между индивидуален и
персонален мандат. Такава квалификация на ман-
дата като срок на правомощия не се съдържа в
Конституцията и няма определение нито в основ-
ния закон, нито в другите закони на страната.
По тези съображения Конституционният съд
приема, че лицата, назначени по чл. 129, ал. 2 от
Конституцията след предсрочно освобождаване
от длъжност на основанията по ал. 3, не встъп-
ват в срока на правомощия на предшественици-
те си и не довършват техния мандат, а се назна-
чават за самостоятелен и отделен седемгодишен
срок. Затова и на основание чл. 149, ал. 1, т. 1 от
Конституцията Конституционният съд
Р Е Ш И :
Назначаването от президента на председа-
теля на Върховния касационен съд, председате-
ля на Върховния административен съд и глав-
ния прокурор по чл. 129, ал. 2 от Конституция-
та е за срок от седем години, независимо от
срока, в който са упражнявали правомощията
си назначените преди тях лица.
Съдиите Румен Янков, Мария Павлова и
Емилия Друмева са подписали решението с
особено мнение.
Председател: Неделчо Беронов
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии
по конституционно дело № 1 от 2004 г.
Румен Янков
Конституцията не съдържа уредба, при пред-
срочно прекратяване на избора на посочените
в чл. 129, ал. 2 от Конституцията органи на власт,
новоназначените, встъпвайки в правата на пред-