Държавен вестник, бр. 49, 2017 г., стр. 15

БРОЙ  49	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
т. 5. „Допълнителните възнаграждения по 
т. 1, 2 и 3 се отчитат в часове и се изплащат 
след представяне в съответните финансови зве-
на на протокол – приложение № 6 към чл. 31, 
ал. 1 от Наредба № 8121з-592 от 25.05.2015 г. 
за реда за организацията и разпределянето 
на работното време, за неговото отчитане, за 
компенсирането на работата извън редовното 
работно време, режима на дежурство, времето 
за отдих и почивките за държавните служители 
в Министерството на вътрешните работи.“ 
14. На 29.07.2016 г. в „Държавен вестник“, 
бр. 59, е обнародвано Решение № 8585 от 
11.07.2016 г. на Върховния административен 
съд, постановено по административно дело 
№ 5450/2016 г., с което е отменена Наредба 
№ 8121з-592. 
15. На 2.08.2016 г. в „Държавен вестник“, 
бр. 60, е обнародвана Наредба № 8121з-776 от 
29.07.2016 г. за реда за организацията и раз-
пределянето на работното време, за неговото 
отчитане, за компенсирането на работата 
извън редовното работно време, режима на 
дежурство, времето за отдих и почивките за 
държавните служители в Министерството на 
вътрешните работи (Наредба №  8121з-776). 
Съгласно § 4 от тази наредба с нея се отменя 
Наредба № 8121з-407. 
Раздел V „Отчитане и документиране на 
работното време, на времето на разположение, 
както и на положен труд извън редовното 
работно време, между 22,00 и 06,00 ч. и на 
официални празници“ и Раздел VІ „Компен-
сиране на положения труд извън редовното 
работно време“ не регламентират начина на 
определяне на допълнителното възнаграж-
дение за работа през дните на официални 
празници, а само начина на тяхното отчитане. 
В наредбата не е регламентиран размерът 
на допълнителните възнаграждения за пола-
гане на труд през нощта от 22,00 до 06,00 ч., 
за полагане на труд на официални празници 
и за времето на разположение. 
ІІІ. По допустимостта на жалбата: 
При така установените по делото факти, 
за да прецени допустимостта на жалбата, 
съдът следва: първо, да определи характера 
на акта – е ли Заповед № 8121з-437 нормати-
вен административен акт, и ако да – второ, 
има ли жалбоподателят правен интерес от 
оспорването. 
1. По характера на акта: 
Както правилно сочи и жалбоподателят, 
чл. 75, ал. 1 АПК, съответно чл. 1а ЗНА, 
съдържат легални дефиниции за нормативен 
административен акт. Три са елементите, 
които характеризират един административен 
акт като нормативен: първо, съдържа адми-
нистративноправни норми, второ, тези норми 
се отнасят за неопределен или неограничен 
брой адресати, и трето, нормите имат мно-
гократно действие. 
От съдържанието на оспорената заповед 
е видно, че чрез нея министърът определя: 
първо, начина на определяне на размера на 
допълнителното възнаграждение, което се 
полага на служителите на министерството при 
полагане на труд през официалните празници, 
и второ, условията за отчитане и реда за из-
плащане на допълнителните възнаграждения 
за полагане на труд през нощта, на официални 
празници и за времето на разположение. Сле-
дователно с оспорената заповед министърът 
създава едностранно и властнически правила, 
правила за поведение във връзка с правния 
статус на служителите в министерството и 
в частност с установеното в закона право на 
допълнителни възнаграждения при полагане 
на труд през нощта, на официални празни-
ци и за времето на разположение – чл. 178, 
ал. 1 ЗМВР. Правният статус на служителите 
в Министерството на вътрешните работи се 
регламентира от норми на публичното и в 
частност на административното право. С оглед 
на това установените в оспорената заповед 
правила за поведение са по своя характер 
административноправни. 
Тези правила за поведение се съдържат в 
признат източник на правото – заповедта е 
един от нормативно установените актове, в 
чиято форма министърът в качеството си на 
централен едноличен орган на изпълнител-
ната власт материализира властническите 
си волеизявления – чл. 25, ал. 4 от Закона 
за администрацията (ЗА). Заповедта е и 
конкретно посочената в чл. 179, ал. 2 АПК 
форма на материализиране на властническото 
му волеизявление. Вярно е, че този акт не е 
включен в номенклатурата на администра-
тивните нормативни актове по чл. 7 ЗНА, 
но от този факт не може еднозначно да се 
направи извод за характера на акта, тъй като 
решаващо за определяне на характера на един 
акт е не неговото наименование, а неговото 
съдържание. 
Фактът, че самият законодател е опреде-
лил това наименование на акта, чрез който 
министърът да упражни делегираната му 
компетентност, не може да обоснове апри-
ори ненормативния характер на акта. Как-
то сочи в Решение № 21 от 26.10.1995 г. по 
конституционно дело № 18/1995 г. по повод 
на правото на оспорване Конституционният 
съд, „Конституцията не въздига в решаващ 
критерий конкретната квалификация на ад-
министративния акт, която в редица случаи 
може да бъде и спорна. Решаващ е правният 
ефект на административния акт.“ 
Установените от министъра правила като 
съдържащи се в признат от правната система 
източник на правото имат юридическа сила и 
действие, като изпълнението им е осигурено 
чрез държавната принуда, с която йерархич-
ната власт на министъра разполага. Съгласно