Държавен вестник, бр. 102, 2003 г., стр. 72

С Т Р .  72
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  102
2. “Най-добрите достъпни методи” (НДМ) означа-
ва най-ефективните и отразяващите най-високото ниво
на напредък дейности и методи за осъществяването им,
които показват практическата приложимост на конк-
ретни методи при осигуряване на принципна основа за
определяне на пределно допустимите стойности на
емисиите за целите на прекратяване, а в онези случаи,
когато това е практически неприложимо, за целите на
общо съкращаване на емисиите и намаляване на въз-
действието им върху околната среда като цяло:
“методите” включват както използваната техно-
логия, така и начините за проектиране, строителс-
тво, обслужване, експлоатация и прекратяване на
експлоатацията на инсталацията;
“достъпни” методи означава методи, разработени
в мащаб, позволяващ внедряването им в съответен
сектор на промишлеността, при приемливи условия
от икономическа и техническа гледна точка, като
се отчитат разходите и изгодите, независимо от това
дали използването или разработването на тези ме-
тоди се извършва на територията на страната, при
условие че операторът има достатъчно лесен дос-
тъп до тях;
“най-добри” означава най-ефикасни за постигане
на високо общо ниво в опазването на околната сре-
да като цяло.
При определяне на най-добрите достъпни методи
особено внимание по правило или в конкретни случаи
следва да се отделя на изброените по-долу фактори,
като при това се вземат под внимание и очакваните
разходи и ползи от прилагането на някоя мярка и се
спазват принципите за предварителност и превантив-
ност на предпазните дейности:
използване на малоотпадни технологии;
използване на по-безопасни вещества;
по-пълно регенериране и рециклиране както на
веществата, получени и използвани при тези техно-
логии, така и на самите отпадъци;
сравними процеси, съоръжения или методи на дей-
ност, които са преминали успешно изпитания в про-
мишлени условия;
технологични постижения и настъпили промени в
научните познания и схващания за проблемите;
същността, въздействието и количеството на съ-
ответните емисии;
дати на въвеждането в експлоатация на нови или
съществуващи инсталации;
срокът от време, необходим за внедряване на най-
добрите достъпни методи;
потреблението и естеството на суровините и мате-
риалите (включително и на водата), използвани в
процеса, както и енергийната му ефективност;
необходимост от предотвратяване или намаля-
ване до минимум на общото въздействие на еми-
сиите върху околната среда и произтичащите за
нея рискове;
необходимост от предотвратяване на авариите
или свеждане до минимум на последиците за окол-
ната среда.
Концепцията за най-добрите достъпни методи не е
предписание за прилагането на конкретен метод или
технологии, а има за цел да наложи съобразяване с
техническите характеристики на съответната инста-
лация, географското є положение и местните природ-
ни условия.
3. Информацията за ефективността на мерките за
ограничаване на емисиите и свързаните с това разходи
се основава на документите, получени и разгледани от
Целевата група и Подготвителната работна група за
УОЗ. Ако не е посочено друго, изброените методи се
приемат за утвърдени в практиката въз основа на екс-
плоатационния опит.
4. Непрекъснато се разширява опитът в конструи-
рането на нови съоръжения, работещи с нискоемиси-
онни технологии, както и опитът в модернизацията на
съществуващите инсталации. Това обуславя необходи-
мостта от периодична преработка и внасянето на до-
пълнения и изменения в това приложение. Най-добри-
те достъпни методи (НДМ), определени за новите ин-
сталации, обикновено могат да се внедрят и в същест-
вуващите инсталации при условие, че се определи адек-
ватен преходен период и бъде извършена адаптивна ре-
конструкция.
5. В приложението са изброени множество мерки за
контрол на емисиите, при което е обхванат широк ди-
апазон на ефективност и размер на разходите. Изборът
на мерки във всеки конкретен случай зависи от редица
фактори, като икономическите условия, технологична-
та инфраструктура и технически мощности, както и от
всички съществуващи мероприятия за ограничаване
замърсяването на въздуха.
6. Към най-важните УОЗ, изхвърляни в атмосфе-
рата от стационарни източници, спадат следните ве-
щества:
а) полихлорираните дибенз-пара-диоксини/фурани
(ПХДД/Ф);
b) хексахлорбензен (ХХБ);
с) полициклени ароматни (полиядрени) въглеводо-
роди (ПЦАВ).
Съответните дефиниции са посочени в приложение
III към протокола.
II. Големи стационарни източници на емисии от УОЗ
7. Емисиите на ПХДД/Ф се образуват при термич-
ните процеси с участието на органични вещества и хлор
в резултат от непълното им изгаряне или химични ре-
акции. Съществуват следните големи стационарни из-
точници на ПХДД/Ф:
a) изгаряне на отпадъци, включително съвместно
изгаряне;
b) термични металургични процеси, например про-
изводството на алуминий и други цветни метали, чугун
и стомана;
c) енергийни мощности, изгарящи някои видове
горива;
d) горивни процеси в битовия сектор; и
e) специфични процеси в химичното производство,
при които се отделят междинни химични съединения и
странични продукти.
8. Освен тях съществуват и други големи стационар-
ни източници на емисии на ПЦАВ:
a) битово отопление чрез изгаряне на дърва и въг-
лища;
b) горивни процеси на открито, например изгаряне
на твърдите отпадъци, горски пожари и изгаряне на
стърнища;
c) производство на кокс и аноди;
d) производство на алуминий (по технологията на
Сьодерберг); и
е) съоръжения за консервация на дървесина, като
се прави изключение за страната, в която тази кате-
гория не заема значителен дял от общото количество
емисии на ПЦАВ (съгласно дефиницията в прило-
жение III).
9. Емисиите на ХХБ възникват в резултат от топ-
линни и химични процеси, аналогични на процесите,
при които се отделят ПХДД/Ф, при същия механизъм
на образуване на ХХБ. Големите източници на емисии
на ХХБ могат да бъдат:
а) инсталациите за изгаряне на отпадъци, включи-
телно такива за смесено изгаряне;
b) източниците на топлина в металургичната про-
мишленост; и
c) използването на хлорирано гориво в пещните
инсталации.