Държавен вестник, бр. 28, 2012 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  28
ал. 1, т. 2 във връзка с чл. 150, ал. 2 от Кон­
ституцията да установи противоконституци­
онност на чл. 25, т. 3 ЗДРДОПБГДСРСБНА в 
посочената по-горе част поради противоречие 
с чл. 56 и 57 от Конституцията.
С определение от 2.02.2012 г. Конститу­
ционният съд е допуснал искането за раз­
глеждане по същество и е конституирал като 
заинтересувани страни по делото Народното 
събрание, президента на Република България, 
Министерския съвет, министъра на вътреш­
ните работи, Върховния административен съд, 
главния прокурор, Комисията за разкриване 
на документите и за обявяване на принад­
лежност на българските граждани към Дър­
жавна сигурност и разузнавателните служби 
на Българската народна армия, Българския 
хелзинкски комитет и Фондация „Програма 
Достъп до информация“ (последната консти­
туирана с отделно определение от 9.02.2012 г.).
Становища по делото съобразно предоставе­
ната възможност са депозирали Министерски­
ят съвет, министърът на вътрешните работи, 
Комисията за разкриване на документите и 
за обявяване на принадлежност на български 
граждани към Държавна сигурност и разуз­
навателните служби на Българската народна 
армия, Българският хелзинкски комитет и 
Фондация „Програма Достъп до информация“, 
които поддържат, че искането е неоснователно. 
Министерск и ят съвет поддържа, че 
възприемането на твърдението в иска­
нето води до обезсмисляне на § 1, т. 4 
ДР ЗДРДОПБГДСРСБНА и на чл. 24 от съ­
щия закон. Законодателят изисква, за да бъде 
обявено едно лице за секретен сътрудник, да 
е оказвало негласна помощ на органите по 
чл. 1, което дава основание да се направи 
извод, че в чл. 25, т. 3 са изброени средствата 
за доказване, а в чл. 24 във връзка с § 1, т. 4 
е посочен предметът на доказване. 
Комисията за разкриване на документите 
и за обявяване на принадлежност на бъл­
гарски граждани към Държавна сигурност 
и разузнавателните служби на Българската 
народна армия (наричана по-долу за краткост 
„комисията“) поддържа в основното и допъл­
нителното си становище, че констатацията за 
несъответствие между оспорената законова 
разпоредба и Основния закон не е на съдебния 
състав, а на страна по дело, тъй като всички 
административни дела са приключили във 
Върховния административен съд с потвържда­
ване на решенията на комисията. Твърди, че 
законът не изисква безспорни доказателства 
за съзнателно доставяна информация на ор­
ганите на бившата Държавна сигурност, а 
картотеките, регистрационните дневници и 
протоколите за унищожаване са официални 
удостоверителни документи, като условията 
за злоупотреби и манипулации са били ми­
нимализирани съобразно представените от 
комисията писмени доказателства.
Българският хелзинкски комитет изразя­
ва становище, че трябва да бъде защитена 
необходимостта обществото да знае, като се 
съобразява и принципното правило за пуб­
личност на архивите на Държавна сигурност.
Фондация „Програма Достъп до инфор­
мация“ поддържа, че вносителите не са 
конкретизирали исканията за нарушение на 
чл. 56 и 57 от Конституцията, защото не са 
посочили нарушеното и застрашено друго 
право. Считат, че въпросът е за баланса между 
правата по чл. 41 и 32 от Основния закон, а 
правната основа за конституционна защита 
на личните данни на лицата е чл. 32, ал. 2 от 
Конституцията. Оспорената разпоредба не е 
противоконституционна, защото ограничава­
нето на правото на защита на личната сфера 
на гражданите се допуска от Конституцията.
Не са постъпили становища от Народното 
събрание, президента на Република България, 
главния прокурор и Върховния администра­
тивен съд (становище е постъпило от пред­
седателя му, в което искането на тричленния 
състав на съда е счетено за неоснователно).
Конституционният съд, като прецени 
доводите в искането, изразените от заинте­
ресуваните страни становища и приетите по 
делото писмени доказателства, прие следното:
ЗДРДОПБГДСРСБНА е израз на консенсус­
ната воля на всички парламентарно предста­
вени политически партии в 40-ото Народно 
събрание да се постигне в максимална степен 
отварянето на всички документи и оповес­
тяване на принадлежността на всички лица, 
заемали и заемащи публични длъжности или 
извършвали и извършващи публични дейности 
по смисъла на този закон (чл. 3, ал. 1 и 2). 
Законът е приет в отговор на препоръките в 
Декларацията на Пленарната асамблея на Ор­
ганизацията за сигурност и сътрудничество в 
Европа (ОССЕ) от 8 юли 1997 г., в Резолюция 
1096(1996) на Парламентарната асамблея на 
Съвета на Европа за мерките за разрушаване 
наследството на бившите комунистически то­
талитарни системи и в Препоръка R/2000/13 
на Комитета на министрите към страните 
членки относно Европейската политика за 
достъп до архивите, приета от Комитета на 
министрите на 31 октомври 2000 г.
Предмет на ЗДРДОПБГДСРСБНА е да 
уреди реда за достъп, разкриване, използване 
и съхраняване на документите на Държавна 
сигурност и на разузнавателните служби на 
Българската народна армия за периода от 
9 септември 1944 г. до 16 юли 1991 г., как­
то и да обяви принадлежност на български 
граждани, заемащи публични длъжности или 
извършващи публични дейности, към органите 
по чл. 1, ал. 1 от закона. Принадлежността