Държавен вестник, бр. 61, 2022 г., стр. 19

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
да променят предложения от независим съ­
дебен съвет бюджет, не са изключени упреци 
към тях за използването на бюджетирането 
като средство за неоснователно поощряване 
или натиск/наказване на магистратите за 
тяхната дейност.
Важно е да се подчертае, че възлагането 
на правомощия относно съставянето и изпъл­
нението на бюджета на орган в рамките на 
съдебната власт, какъвто е ВСС, не изключва 
напълно опасенията, че бюджетът може да 
се използва в опити за неправомерно въз­
действие върху магистратите. Същественият 
въпрос обаче е как да се поддържа отговор­
ността на независимата съдебна власт и на 
всички нейни органи за икономическото є 
управление. Независимостта на съдебната 
власт като стандарт при преценката за кон­
ституционност на определения от парламента 
бюджет на съдебната власт не следва да се 
третира единствено като позитивен абстрак­
тен критерий, без да се отчита връзката му с 
естеството на бюджета като годишен финансов 
план на тази система. Бюджетът на съдебната 
власт може да бъде реално самостоятелен и 
тя – реално отделна и да се ползва с необхо­
димата автономия, само ако се основава на 
ефикасността и ефективността на дейността 
на магистратите, на всеки орган на съдебната 
власт и на съдебната власт в цялост. Неза­
висимостта на съдебната власт, погледната 
през призмата на самостоятелния бюджет, 
върви заедно с въпроса за отчетността пред 
обществото за използвания публичен ресурс. 
В съвременните демокрации се приема, че 
ключът за ефикасно и ефективно управле­
ние на бюджета на съдебната власт, без да 
се дават сериозни основания за възражения 
за нарушаване на независимостта на орга­
ните на съдебна власт, е в разработването 
на прозрачна система от обективни показа­
тели за работата на магистратите. Именно 
програмното и ориентирано към резултати 
бюджетиране има потенциал чрез изисква­
нията за поставяне на стратегически цели, 
извеждане на средносрочни приоритети, 
определяне на резултати и формулиране на 
обективни показатели за измерване на резул­
татите от дейността на магистратите, както 
и посредством непрекъснатата комуникация 
и интегрирането на информацията за тях в 
бюджетния процес, да бъде в състояние да 
подпомогне ефикасното и ефективно функ­
циониране на органите на съдебната власт, 
а така и да уплътни смисъла на нейната 
независимост. 
Без да се навлиза в сложната материя 
на програмното бюджетиране, следва да се 
отбележи, че това, най-общо дефинирано, е 
подход на планиране, изпълнение и контрол 
на изпълнението на бюджет, който е ориен­
тиран към резултати, определени на основата 
на стратегическите цели и приоритетите на 
държавната политика. Най-същественото за 
този подход е осигуряването на тясна връзка 
между бюджетните ресурси и очакваните 
резултати от тяхното използване. Конститу­
ционният съд подчертава, че за разлика от 
историческия подход, при който основният 
въпрос е – колко средства да бъдат поискани, 
програмният подход на бюджетиране извежда 
на преден план въпроса – какви резултати 
се постигат с определен финансов ресурс. 
Тъй като всяка държава разполага с 
ограничен публичен ресурс, този подход на 
бюджетиране има значение за разбирането 
на пространството на свобода на преценка 
на законодателя в смисъл, че такъв подход 
не създава легитимни очаквания за задължи­
телно увеличаване на размера на бюджетните 
субсидии през всяка следваща година, както 
това е при историческия подход на бюджети­
ране. Основаният на резултати подход пре­
доставя по-голяма гъвкавост на законодателя 
да определя и насочва бюджетните субсидии 
така, че да осигури функционирането на 
всички конституционно предвидени органи, 
включително на всички органи на съдебна­
та власт, като оптимизира разходването на 
публичните средства, обвързано с „продукта“ 
от тяхната дейност. За да се избегне злоупот­
реба с бюджетната власт обаче, е необходимо 
този подход да се прилага, като се използ­
ват единствено прозрачно установени, ясни 
показатели за изпълнение и показатели за 
ефективно разпределяне на бюджета както 
от законодателната и изпълнителната власт, 
така и от съдебната власт.
Както бе посочено, в България правна 
уредба на програмното бюджетиране се дава 
със ЗПФ (2013 г.). Правната рамка се допъл­
ва със ЗДБ на РБ за съответната година и 
постановлението на МС за неговото изпъл­
нение, решенията на МС за: утвърждаване на 
класификацията на областите на политики 
и бюджетни програми, бюджетната процеду­
ра, приемането на средносрочна бюджетна 
прогноза, актуализиране на средносрочната 
бюджетна прогноза, указания и други доку­
менти на министъра на финансите, издавани 
в процеса на бюджетната процедура. С прав­
ната уредба на програмното бюджетиране се 
въвежда многогодишна бюджетна перспек­
тива, основана на многогодишно фискално 
планиране. ЗПФ (чл. 18, ал. 2) не изисква 
от ВСС да представя проекта на бюджета 
на съдебната власт в програмен формат и 
изричното изключване на ВСС като ПРБ за 
2022 г. е направено с Решение на МС № 52 от 
3 февруари 2022 г. Организирането и ръковод­
ството на съставянето на проекта за бюджет 
на съдебната власт, на неговото изпълнение 
и отчет от пленума на ВСС (възложено му 
с чл. 7, ал. 2 ЗПФ) не протича обаче извън