Държавен вестник, бр. 80, 2011 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  80
3. В настоящото дело се оспорва само 
част от чл. 100 ПОДНС – правото на народ­
ните представители да търсят информация, 
представляваща следствена тайна; относно 
информацията – държавна или служебна 
тайна, правото на народните представители 
да я търсят не се оспорва. В протеклия кон­
ституционен процес няма спор относно това, 
че законодателството не определя какво се 
включва в понятието за „следствена тайна“. 
Законът (чл. 198, ал. 1 НПК) борави с „нераз­
гласяване на материалите по разследването“ 
в досъдебната фаза на наказателния процес 
освен с разрешение на прокурор. Това дъл­
гогодишно правило има опора в чл. 127, т. 1 
и 2 от Конституцията – прокурорът ръководи 
всяко разследване и упражнява надзор за 
законосъобразното му провеждане; може и 
сам да извършва разследване. Конституция­
та предвижда също, че разследваща дейност 
извършват и следствените органи, т.е. следо­
вателите (чл. 117, ал. 2), но само в случаите, 
определени със закон (чл. 128); по аргумент 
на противното – в останалите случаи раз­
следването се осъществява от други органи. 
Конституцията не ги посочва сред органите 
на съдебната власт, защото тези органи не са 
в съдебната власт, а в изпълнителната власт. 
Съгласно НПК такива разследващи органи са 
разследващи полицаи, както и органи на МВР 
в предвидените от същия закон случаи – все 
в системата на МВР, т.е. част от изпълнител­
ната власт, която по дефиниция не може да 
бъде изключена от парламентарния контрол. 
В решението по настоящото конституцион­
но дело тази линия – правото на народните 
представители да искат информация от органи 
на изпълнителната власт, въобще отсъства, 
което прави решението непълно.
4. Не споделяме приетото в мотивите на 
решението, че чрез искането на сведения от 
разследването Народното събрание се на­
месва в конституционните правомощия на 
съдебната власт и изземва нейни функции. В 
решението не е конкретизирано какви точно 
функции на съдебната власт се изземват от 
законодателната власт и се упражняват от нея 
в нарушение на принципа за разделение на 
властите. С искането на сведения от народ­
ните представители не се изземват функции 
от съдебната и изпълнителната власт. Кога­
то народните представители искат сведения 
от провеждано разследване, не може да се 
твърди, че законодателната власт изземва и 
упражнява самата тя функциите по извърш­
ване и ръководство на разследването, както 
и функциите по упражняване на надзор за 
законосъобразното му провеждане, които 
функции чл. 127, т. 1 и 2 от Конституцията 
възлага на прокуратурата.
Не считаме и че оспорената част от чл. 100 
ПОДНС създава невъзможност за функцио­
ниране на държавните институции и накър­
нява конституционния статус на органите на 
съдебната власт, както е прието в решението. 
Прокуратурата и следствените органи като 
конституционно установени органи на съдеб­
ната власт функционират напълно независимо 
от законодателната власт. Упражняването на 
правомощията по чл. 100 ПОДНС от народ­
ните представители не води до невъзможност 
прокуратурата и следствието да функционират, 
както и не се накърнява тяхната независимост. 
Не споделяме становището, че искането на 
сведения от разследването може да повлияе 
негативно върху вътрешното убеждение на 
разследващите органи, както и че проявата на 
такъв интерес може да постави под съмнение 
тяхната обективност и безпристрастност. Зако­
носъобразните действия на представителите на 
законодателната власт, основани на ПОДНС, 
не могат да влияят на безпристрастността на 
органите на досъдебното производство.
5. През 1995 г. Конституционният съд се 
е произнесъл по сроден с настоящия спор 
предмет – конституционосъобразността на „съ­
седна“ на сега оспорвания текст разпоредба на 
ПОДНС – „Длъжностните лица и гражданите, 
които бъдат поканени, са длъжни да се явяват 
пред парламентарните комисии и да им предос­
тавят исканите от тях сведения и документи.“ 
Тогава, през 1995 г., съдът инцидентно тълкува 
оспорената норма на ПОДНС и релевантната 
норма от Конституцията (чл. 80), в резултат 
на което от няколкото възможни тълкувания 
на конституционната норма Съдът предпри­
ема едно от тях – оспорената разпоредба на 
ПОДНС не е противоконституционна, но 
само при условие, че разпоредбата няма да се 
прилага спрямо президента и вицепрезидента, 
конституционните съдии и всички магистрати, 
за да не се нарушава принципът на разделени­
ето на властите (Решение № 5 от 1995 г. по к.д. 
№ 3 от 1995 г.). Такова тълкуване, наричано 
в теорията конформно, в смисъл съхранява­
що, присъства и в по-късната практика на 
Конституционния съд – оспорената норма се 
приема за конституционосъобразна, но само 
при положение, че се разбира и прилага със 
смисъла и съдържанието, разяснени от него. 
С посоченото тълкуване на Конституционния 
съд през 1995 г. от кръга на длъжностните 
лица, от които народните представители 
търсят служебна информация, са изключени 
магистратите – съдии, прокурори и следова­
тели. Това решение, както всички решения на 
този съд, действа erga omnes, т.е. спрямо всич­
ки, вкл. и спрямо народните представители. 
Следователно настоящият спор по отношение 
на съдебната власт е с вече „решен“ предмет.