Държавен вестник, бр. 65, 2020 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  65
От конституираните институции стано­
вища са представили Министерският съвет, 
министърът на труда и социалната политика, 
министърът на финансите, министърът на 
здравеопазването, Комисията за защита от 
дискриминация, Комисията за защита на лич­
ните данни, Държавната агенция за закрила 
на детето, Агенцията за хората с увреждания, 
Агенцията за социално подпомагане и Вис­
шият адвокатски съвет. 
Министерският съвет, министърът на 
труда и социалната политика, Агенцията за 
социално подпомагане, Агенцията за хората 
с увреждания, Държавната агенция за за­
крила на детето, министърът на финансите, 
министърът на здравеопазването и Висшият 
адвокатски съвет застъпват виждането, че 
Законът за социалните услуги не противоречи 
на Конституцията нито в своята цялост, нито 
с отделни свои разпоредби. Навеждат твърде­
ния, че редица от оспорените разпоредби на 
ЗСУ са тълкувани превратно от вносителите. 
Според тях чл. 51, ал. 1 от Конституцията 
не изисква безвъзмездно предоставяне на 
социалните услуги, така както и общест­
веното осигуряване е свързано с принос на 
гражданите към системата на социалното и 
здравното осигуряване. 
Конституцията не конкретизира реда, 
начините, принципите и системата на прак­
тическото прилагане на правото на социално 
подпомагане, като реализирането му е в пра­
вомощията на законодателя. Той преценява по 
целесъобразност каква система за социално 
подпомагане да приеме при спазване на кон­
ституционните норми и принципи.
Тези институции не намират правно ос­
нование за противоконституционност на фи­
нансирането на социалните услуги на частни 
доставчици с техни собствени средства. По­
сочват, че общините и частните доставчици 
нямат право да получават приходи от предос­
тавянето на социални услуги, финансирани 
от държавния бюджет, а когато частните 
доставчици сами финансират дейността си, те 
имат право да събират такси от ползвателите. 
Възможността доставчици, имащи правото да 
предоставят социални услуги по законодател­
ството на държава – членка на Европейския 
съюз (ЕС) или на Европейското икономическо 
пространство (ЕИП), да оперират временно и 
на българска територия без необходимост от 
лиценз, не противоречи на Конституцията, а 
е в изпълнение на задълженията на България, 
наложени от правото на Европейския съюз.
ЗСУ завишава контрола върху социалните 
услуги в сравнение с предходната уредба, като 
въвежда лицензионен режим за всички дос­
тавчици и постоянен контрол от Агенцията за 
качеството на социалните услуги. В становища­
та се застъпва виждането, че ограничаването 
на възможността частни лица да предоставят 
социални услуги би противоречало на чл. 19, 
ал. 1 и 2 от Конституцията. 
Не се споделят твърденията на вносителите, 
че оспорената уредба накърнява правото на 
защита на личните данни на ползвателите 
на социални услуги, тъй като има правно 
основание за обработване на данните им и 
доставчиците са длъжни да обработват по­
стъпилата лична информация единствено за 
целите на установяването на потребностите 
на титуляря и предоставянето на най-подхо­
дящите социални услуги. ЗСУ не нарушава 
и правото на родителите да отглеждат и 
възпитават децата си по чл. 47, ал. 1 от Кон­
ституцията. Законът не предвижда задължи­
телно ползване на социални услуги освен в 
изпълнение на мярка за закрила на детето 
по Закона за закрила на детето (ЗЗДет). Дори 
тогава обаче те не са платени. Предприемат 
се от Дирекция „Социално подпомагане“ след 
извършване на обстойна проверка, изслушване 
на заинтересованите лица и при задължителен 
съдебен контрол. Уредбата на предоставяне 
на социални услуги на деца и лица, поставени 
под запрещение, е в съответствие с Консти­
туцията, Европейската конвенция за правата 
на човека (ЕКПЧ) и Конвенцията за закрила 
на детето, тъй като неин ръководен принцип 
е зачитането на желанията на нуждаещото се 
лице. Разпоредбите на ЗСУ не противоречат 
на чл. 7 и 56 от Конституцията. Въпреки че 
дейността на доставчиците на социални услуги 
не попада в обхвата на Закона за отговорността 
на държавата и общините за вреди (ЗОДОВ), 
то те носят административнонаказателна 
отговорност по глава единадесета от ЗСУ, 
както и деликтна отговорност по Закона за 
задълженията и договорите (ЗЗД). Спазено е 
изискването на чл. 60, ал. 1 от Конституцията 
за законоустановеност на таксите, тъй като 
законът ясно регламентира случаите, в които 
потребителите дължат заплащането на такса, 
и тези, в които са освободени от нея.
Комисията за защита на личните данни 
застъпва виждането, че обработването на лич­
ните данни на лицата за целите на изготвяне 
на индивидуална оценка на потребностите и 
индивидуален план за подкрепа по чл. 81 ЗСУ 
намира своето правно основание в чл. 6, § 1, 
буква „в“ (когато обработването е необходи­
мо за изпълнение на законово задължение 
на администратора на лични данни, що се 
отнася до общините) и чл. 6, § 1, буква „а“ 
(със съгласието на субекта на данните, що се 
отнася до частните доставчици) от Регламент 
(ЕС) 2016/679. Посочва също, че без да могат 
да обработват данните на потребителите, 
доставчиците на социални услуги биха били 
във фактическа невъзможност да ги предос­
тавят при липсата на индивидуална оценка 
и индивидуален план за подкрепа. 
В становището си Комисията за защита 
от дискриминация изследва последователно 
разпоредбите от ЗСУ, които биха могли да 
имат отношение към материята на защитата 
от дискриминация, като стига до извода, че 
нито една от тях не накърнява принципите