Държавен вестник, бр. 95, 2002 г., стр. 9

Б Р О Й  95
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  9
РЕШЕНИЕ № 7
от 1 октомври 2002 г.
по конституционно дело № 10 от 2002 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел—Христо Данов, и членове: Георги Марков,
Димитър Гочев, Тодор Тодоров, Неделчо Беро-
нов, Стефанка Стоянова, Маргарита Златаре-
ва, Васил Гоцев,  Людмил Нейков, Румен Ян-
ков,  Живан Белчев,  Пенка Томчева, при учас-
тието на секретар-протоколиста Галина Доб-
рева разгледа в закрито заседание на 1 октом-
ври 2002 г. конституционно дело № 10 от 2002 г.,
докладвано от съдията Стефанка Стоянова.
Делото е образувано на 22 май 2002 г. по
искане на 48 народни представители от ХХХIХ
Народно събрание.
Искането е основано на чл. 149, ал. 1, т. 2 от
Конституцията. С него е оспорена конституци-
оносъобразността на следните разпоредби от
Закона за приватизация и следприватизацио-
нен контрол (ЗПСК) (ДВ, бр. 28 от 2002 г.): чл. 3,
ал. 2 и 4, чл. 6, ал. 4, чл. 11, чл. 16, ал. 1, т. 5 в
частта досежно думите “относно тяхната зако-
носъобразност” и § 22 от преходните и заклю-
чителните разпоредби.
С определение от 11 юни 2002 г. искането е
допуснато за разглеждане по същество и като
заинтересувани страни са конституирани На-
родното събрание, Министерският съвет, ми-
нистърът на икономиката, министърът на пра-
восъдието, Агенцията за приватизация, Върхов-
ният касационен съд, Върховният администра-
тивен съд и Националното сдружение на общи-
ните в България.
В дадения им срок писмени становища по
делото са представили всички заинтересувани
страни с изключение на Върховния касационен
съд и Върховния административен съд.
Конституционният съд обсъди искането,
прецени съображенията, съдържащи се в него и
в представените писмени становища, и за да се
произнесе, взе предвид следното:
По чл. 3, ал. 2 и 4 ЗПСК
Според искането тези разпоредби са в про-
тиворечие с чл. 17 и 140 от Конституцията. При
оспорването им се поддържа, че уредбата в тях
на условията и реда относно приемането на
решение за приватизация на общинско имущест-
во ограничава общините в разпореждането със
собствеността им и използването є в интерес на
териториалната общност, лишава от законова
закрила правото им на собственост и накърня-
ва конституционния принцип за неприкоснове-
ност на частната собственост.
Искането се подкрепя от Националното сдру-
жение на общините в България, в чието стано-
вище се изтъква, че предвиденото в чл. 3, ал. 2 и
4 ЗПСК обявяване на общинско имущество за
приватизация “по силата на закона” и от “един
държавен орган, какъвто е Агенцията за прива-
тизация”, противоречи не само на чл. 17 и 140 от
Конституцията, но и на принципите на местното
самоуправление, правовата държава и свобод-
ната стопанска инициатива, прогласени с чл. 2,
ал. 1, чл. 4, ал. 1 и чл. 19 от Конституцията.
В останалите становища е посочено, че ис-
кането е неоснователно, защото оспорените ал. 2
и 4 на чл. 3 ЗПСК, като не лишават общините
от възможността сами да определят както иму-
ществото, което ще бъде обявено за приватиза-
ция, така и реда за откриване на приватизаци-
онна процедура, всъщност не ограничават уп-
ражняването на правото на собственост.
Конституционният съд намира за неоснова-
телно искането в тази част.
Разпоредбата на чл. 3, ал. 2 ЗПСК се отнася
до реда за обявяване на общинско имущество за
приватизация. С нея на общинските съвети се
възлага приемането в определен срок на два
списъка. Единият от тях трябва да обхваща об-
щинското участие в капитала на търговските
дружества, което ще “се счита за обявено за при-
ватизация с обнародването в “Държавен вест-
ник” на списъка. В другия следва да се включи
общинското участие, което ще се обявява за
приватизация при условията на чл. 3, ал. 3, т. 2
ЗПСК—тогава, когато от общинския съвет се
приеме конкретно решение за съответното тър-
говско дружество. Така предвиденият ред не е в
несъответствие с чл. 17 и 140 от Конституцията.
Съгласно чл. 1, ал. 2 ЗПСК “приватизацията
е прехвърляне чрез продажба” на имуществото
по т. 1—3. Действията по нейното осъществява-
не несъмнено имат разпоредителен характер. За
извършването на тези действия на разпорежда-
не не са въведени каквито и да са ограничения
по отношение на общините с ал. 2 на чл. 3 ЗПСК.
Вярно е, че разпоредбата предвижда приемане-
то на посочените списъци, първият от които след
обнародването му в “Държавен вестник” има
значението на акт, слагащ началото на процеду-
рата за приватизация на описаното в него иму-
щество. Законовата уредба обаче не поставя
някакви изисквания за броя, вида, предназначе-
нието или оценката на търговските дружества с
общинско участие в капитала, които ще бъдат
включени в списъците. А отсъствието в чл. 3,
ал. 2 ЗПСК на такива и на други изисквания
досежно съдържанието на списъците осигурява
възможност за самостоятелното определяне и
формиране на това съдържание от общинските
съвети като органи на местното самоуправле-
ние. Определяйки го, те сами конкретизират кои
търговски дружества с общинско участие в ка-
питала ще бъдат приватизирани и сами посоч-
ват за всяко от дружествата в кой от списъците
то да бъде включено. По този начин сами уточ-
няват обектите за приватизация и сами избират
реда за обявяването є—по ал. 2, изр. 1 или по
ал. 3, т. 2 на чл. 3 ЗПСК. Самостоятелността, с
която разполагат при вземането на решенията в
тази насока, им позволява при съставяне на спи-
съците да отчетат всички свързани с приватизи-
рането на търговските дружества обстоятелст-
ва, чието съобразяване е наложително с оглед