Държавен вестник, бр. 12, 2015 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  12
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 1 
от 29 януари 2015 г.
по конституционно дело № 5 от 2014 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел – Димитър Токушев, членове: Благовест 
Пунев, Пламен Киров, Красен Стойчев, Цанка 
Цанкова, Стефка Стоева, Румен Ненков, Кети 
Маркова, Георги Ангелов, Борис Велчев, Ана-
стас Анастасов, Гроздан Илиев, при участието 
на секретар-протоколиста Росица Симова 
разгледа в закрито заседание на 29 януари 
2015 г. конституционно дело № 5 от 2014 г., 
докладвано от съдията Цанка Цанкова.
Делото е образувано по искане на 83 народни 
представители от 42-рото Народно събрание 
на основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конститу-
цията за обявяване на противоконституцион-
ност на чл. 217в от Закона за лекарствените 
продукти в хуманната медицина (ЗЛПХМ)
(обн., ДВ, бр. 31 от 2007 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 18 от 2014 г.).
Според вносителите на искането чл. 217в 
в новосъздадената глава девета „б“, приета 
със Закона за изменение и допълнение на 
Закона за лекарствените продукти в хуман-
ната медицина (ЗИДЗЛПХМ) (ДВ, бр. 18 
от 2014 г.), въвежда рестриктивен режим по 
отношение износа на лекарствени продукти, 
включително и за вътрешнообщностните 
доставки в рамките на Европейския съюз. 
Създадено е ново задължение за търговците 
на едро на лекарствени продукти да уведомя-
ват Изпълнителната агенция по лекарствата 
(ИАЛ) за всеки износ на лекарствен продукт 
от територията на Република България, 
който е включен в Позитивния лекарствен 
списък (ПЛС) по чл. 262, ал. 1 ЗЛПХМ. 
Така се създава разрешителен режим, като 
изпълнителният директор на ИАЛ може да 
отказва износа на конкретния лекарствен 
продукт. Предвидено е мълчаливо съгласие 
за износ, ако изпълнителният директор не 
възрази срещу извършване на износа писме-
но в тридесетдневен срок от уведомлението. 
Според вносителите на искането в закона 
са предвидени три хипотези, при които ще 
може да бъде отказан износът на лекарствен 
продукт, но липсват установени обективни 
критерии, които да се приложат при хипотеза-
та, когато двама притежатели на разрешения 
за търговия на едро едновременно подадат 
уведомление за износ на даден продукт от 
една и съща фармакологична група, използ-
ван за лечение на едно и също заболяване. 
Допуска се съобразяването на евентуалния 
резултат от уведомяването да става на база 
на предположения от разрешаващия орган 
и това се отнася както до хипотезата, ко-
гато е допуснат износът, така и когато е 
отказан поради недостатъчно задоволяване 
на здравните потребности на населението. 
Нарушен е принципът на равнопоставеност 
на субектите-изпълнители. Това противоречи 
на чл. 19, ал. 2 на Конституцията и липсват 
условия, ред и гаранции, че процедурата ще 
се прилага еднакво по отношение на всички 
правни субекти. Създадени са предпоставки 
за субективизъм при вземане на решението от 
ИАЛ. Въвеждането на разрешителен режим, 
„маскиран“ като уведомителен, при липсата 
на ясни правила и критерии съдържа и по-
тенциал за създаване на корупционни прак-
тики. Когато държавата налага ограничение 
в областта на снабдяването с лекарствени 
продукти, тези ограничения следва да се 
отнесат до всички субекти, за да се изпъл-
ни конституционното изискване за еднакви 
правни условия на дейност.
Според вносителите оспорените разпо-
редби на чл. 217в ЗЛПХМ противоречат 
на чл. 36 от Договора за функционирането 
на Европейския съюз (ДФЕС). В чл. 35 на 
Договора е предвидено, че количествените 
ограничения на износа между държавите 
членки, както и всички мерки с равностоен 
ефект се забраняват. Въведената мярка по 
чл. 217в и изчакването на тридесетдневен 
срок е несъмнено ограничителна и води до 
бюрократични препятствия и съответно до 
необосновано забавяне на извършването на 
износа. Ограничителни мерки по съобра-
жения за закрила на здравето и живота на 
хората могат да бъдат въведени само ако са 
обективно необходими и пропорционални на 
целта, която се преследва. Както се твърди 
в искането, държавата членка е длъжна да 
докаже, че паралелният износ на лекарства 
е причина за недостига им. Въвеждането на 
ограничението трябва да бъде придружено 
от подходящи доказателства или от анализ 
на целесъобразността и пропорционалността 
на ограничаващата мярка. Обратното проти-
воречи на принципа за свободно движение 
на стоки.
С определението за допускане на разглеж-
дане на делото по същество Конституционният 
съд е конституирал като заинтресовани страни 
Народното събрание, Министерския съвет, 
Министерството здравеопазването, Минис-
терството на труда и социалната политика, 
Изпълнителната агенция по лекарствата, 
Националната здравноосигурителна каса, 
Българския фармацевтичен съюз, Сдружение 
„Българска асоциация за развитие на пара-