Държавен вестник, бр. 101, 2015 г., стр. 54

СТР.  54	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
ЗДРАВЕТО – ЛИЧНА И ОБЩЕСТВЕНА 
ОТГОВОРНОСТ
Националната здравна стратегия е изгра-
дена на разбирането, че здравето е обществе-
на и лична отговорност. 	
Националната здравна стратегия 2020 е 
израз на очертаващия се консенсус относно 
необходимостта от преориентиране на здрав-
ната политика от справяне с последиците за 
здравето (диагностика и лечение на заболява-
нията) към повлияване на факторите, които 
ги причиняват, и ангажиране на индивидите 
и обществото в този процес. 
През 2006 г. СЗО представи стратегия3 за 
подобряване на здравето на обществото и 
борба с хроничните заболявания, основана 
на три тези: 
 Всяко широко разпространено социално 
значимо заболя­ване се дължи (изцяло или 
частично) на обществените и по­веденческите 
процеси, които могат да допринесат за него­
вото разпространение и лечение.
 Всички поведенчески и обществени 
процеси подлежат по­тенциално на промяна.
 Успешната намеса, с която се целят 
обществени и поведен­чески промени, може 
да намали значително световното бре­ме от 
заболявания, инвалидност и преждевременна 
смърт.
Съвременните здравни политики следва да 
бъдат съобразени с факта, че отделният човек 
може да направи за здравето и благополучие-
то си повече, отколкото най-добре развитата 
здравна система. Налице са наблюдения и 
научни анализи, които показват, че ключът 
към това, дали един човек ще бъде здрав, 
или болен, дали ще живее дълго, или ще го 
постигне преждевременна смърт, се крие в 
редица индивидуални поведенчески фактори, 
като тютюнопушене, прекомерна употреба 
на алкохол, неправилно хранене и липса на 
физическа активност; неекологосъобразно 
поведение; неспазване на изискванията за 
здравословни и безопасни условия на труд; 
пътно-транспортна безопасност и др.
Нездравословното лично поведение има 
не само висока лична, но и обществена цена. 
Вредните навици или безотговорното пове-
дение в обществена среда могат да доведат 
до увреждане нe само на личното здраве, но 
и да застрашат здравето на други индивиди. 
Наред с това непрекъснато нарастващите 
публични и частни разходи за здравеопазване 
също представляват част от последствията. 
А всъщност повечето от притискащите ни 
здравни проблеми могат да бъдат предотвра-
тени. Затова инвестициите в превенция могат 
да бъдат с висока ефективност, да намаляват 
разходите за здравеопазване и да повишават 
продуктивността. Без активното участие на 
хората обаче редица възможности за промоция 
и защита на здравето, както и за подобряване 
на благосъстоянието ще бъдат пропуснати.
Хората трябва да бъдат убедени, че здра-
вословното поведение отговаря на личните 
им очаквания и потребности да са здрави, да 
живеят дълго и да остаряват в добро здраве. 
Те могат да се реализират, ако се изградят 
нови модели за здравно поведение с участие 
на всички в дейностите за здраве и за еколо-
гично чиста среда, в която човек се ражда, 
работи и живее. 
Следва да се има предвид, че справянето с 
вредни навици, като тютюнопушене, нездра-
вословно хранене, консумация на алкохол и 
ниска физическа активност, означава всъщност 
преодоляване на техните социални предпос-
тавки. В този смисъл фокусът на действията 
следва да бъде прехвърлен върху причините 
за този начин на живот – „причините за 
причините“, които се крият в социалната и 
икономическата среда. Това предполага да 
се подобри съгласуваността и координацията 
на междусекторните мерки за решаване на 
проблемите, свързани със здравето. 
Във все по-голяма степен трябва да се 
обръща внимание на стратегическите ползи 
от включването на „здравето във всички 
политики“. Цел на подхода за здраве във 
всички политики е да направи управлението, 
насочено към подобряване на здравето и бла-
госъстоянието, приоритет не само за здравната 
система. Това е двупосочен процес, който 
гарантира, че във всички сектори има яснота 
и решителност за действия за осигуряване 
на по-добро здраве, като в същото време се 
взима предвид и начинът, по който здравето 
влияе на всички тях.
Не по-малко важни са подходите за ан-
гажиране на обществото като форма на 
колаборативно управление, което допълва 
държавната политика чрез споделяне на цен-
ности и изграждане на доверие между широк 
кръг субекти. Това предполага включване 
в политиките за здраве на частния сектор, 
гражданското общество, общностите и отдел-
ни индивиди. Само политики, ангажиращи 
цялото общество, могат да подобрят здравето 
на гражданите и да предотвратят заплахите за 
тяхната здравна сигурност и благосъстояние.
ЗДРАВНО-ДЕМОГРАФСКИ КОНТЕКСТ
Националната здравна стратегия е изгот-
вена на основата на системен анализ и кри-
тична оценка на индикаторите, характеризи-
ращи състоянието на общественото здраве в 
ретроспективен, ситуационен и проспективен 
контекст. 
Днешното здравно и демографско състо-
яние на българското население е резултат 
от продължително действие на множество 
фактори и влияния. Една част от тях са 
свързани с общи тенденции в демографското