Държавен вестник, бр. 57, 2024 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  57
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 7
от 27 юни 2024 г.
по конституционно дело № 20 от 2024 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова, членове: Мариана 
Карагьозова-Финкова, Константин Пенчев, 
Филип Димитров, Таня Райковска, Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Борислав 
Белазелков, Десислава Атанасова, при участи­
ето на секретар-протоколиста Росица Симова 
разгледа в закрито заседание на 27 юни 2024 г. 
конституционно дело № 20/2024 г., докладвано 
от съдия Таня Райковска.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията на Република България във 
фазата на произнасяне по допустимост на 
искането по реда на чл. 19, ал. 1 от Закона 
за Конституционен съд (ЗКС).
Делото е образувано на 27.05.2024 г. по 
искане на съдебен състав на Софийския 
градски съд (СГС) за установяване на про­
тивоконституционност на чл. 105, ал. 2 от 
Наказателно-процесуалния кодекс (обн., ДВ, 
бр. 86 от 28.10.2005 г.; посл. изм. и доп., бр. 39 
от 1.05.2024 г., НПК).
В искането се твърди противоречие на за­
коновата разпоредба с чл. 121, ал. 2 и чл. 122, 
ал. 1 от Конституцията.
В искането вносителят излага доводи за 
твърдяна противоконституционност на чл. 105, 
ал. 2 НПК, тъй като е бил „изправен през си­
туация, при която част от доказателствата по 
делото [по разглежданото от СГС наказателно 
общ характер дело № 369/2021 г.] са събрани 
при нарушаване на личната сфера на подсъ­
димите – а именно в резултат на използвани 
против тях специални разузнавателни средства 
и на извършени претърсвания и изземвания 
от кабинетите, домовете им и от автомобила 
на един от тях“. Съдът посочва, че за извърш­
ване на част от тези следствени действия 
законодателят е предвидил предварителен 
съдебен контрол, но той според вносителя „не 
бил надлежно осъществен макар и да е било 
дадено предварително съдебно разрешение 
за използване на специални разузнавателни 
средства, все пак това разрешение не отго­
варя на изискванията на чл. 174, ал. 4 НПК, 
доколкото липсват мотиви. Макар и да е 
било дадено последващо одобрение от съдия 
за извършване на претърсвания и изземва­
ния, все пак те не отговарят на чл. 161, ал. 2 
НПК, доколкото случая не бил неотложен“. 
Според съдебния състав, вносител на искането, 
„доказателствените средства по конкретното 
наказателно дело, обективиращи резултата 
от използване на специални разузнавателни 
средства и от претърсвания и изземвания, са 
били събрани и изготвени в противоречие с 
реда, предвиден в НПК. Поради което съдът 
[СГС по конкретното наказателно дело] следва 
да приложи чл. 105, ал. 2 НПК, което ще има 
за последица изключването им и невъзмож­
ност да се използва информацията, събрана с 
тях, за установяване на случилото се и това 
изключване ще доведе до затруднение или до 
осуетяване на разкриване на истината, а също 
така и до нарушаване на правото на защита 
на подсъдимите“. По тези съображения вно­
сителят посочва, „че са налице основания да 
се приеме, че нормата на чл. 105, ал. 2 НПК 
в този є аспект, противоречи на нормите на 
чл. 121, ал. 2 и чл. 122, ал. 1 от Конституция­
та“. Според съда установяването в съдебното 
производство, това, че чл. 161, ал. 1 и чл. 174, 
ал. 4 НПК са били нарушени, води до „тежки 
последици – по силата на чл. 105, ал. 2 НПК 
събраните доказателства се изключват и това 
е високата цена, която трябва да се плати 
като резултат от това установяване… Оттук и 
склонността у съда да се въздържа от такова 
установяване. Показателен е и трайният отказ 
на съдиите да отчитат очевидната липса на 
надлежно мотивиране на съдебните разреше­
ния за ползване на специални разузнавателни 
средства – отново в основата е нежеланието 
да се загубят събраните от тях доказателства“.
Вносителят в т. 59 от искането се позовава 
на практика на Съда на Европейския съюз 
(Съда на ЕС; СЕС), Решение от 17.01.2019 г. 
по дело С-310/16, ECLI:EU:C:2019:30, в което 
е посочено, че въпросът за доказателственото 
значение на „сведения, събрани при нару­
шаване на личната сфера на гражданите, в 
контекста на незаконно ползване на специални 
разузнавателни средства“ не се регулира от 
правото на Европейския съюз (право на ЕС, 
ПЕС) освен в изключителни случаи, ако се 
засяга базисната ефективност на наказателното 
производство, ако предмет на престъплението 
е посегателство върху финансовите интереси 
на ЕС, какъвто настоящият случай не е.
В т. 61 от искането сезиращият съд посочва 
и Решение от 16.02.2023 г. по дело С-349/21, 
ECLI:EU:C:2023:102 (по преюдициално запит­
ване на същия съдия по наказателно дело, 
свързано с повдигнати обвинения срещу пет 
лица, че са участвали в организирана прес­
тъпна група, поставила си за користна цел 
неправомерно превеждане през границите 
на България на граждани на трети държави, 
неправомерното им подпомагане да премина­
ват в страната, както и получаване и даване 
на подкупи във връзка с тази дейност), като 
твърди, че в него е прието, „че е достатъчно 
искането на съответния орган да е мотивирано, 
доколкото разрешението от съд се дава въз 
основа на него“. В посоченото решение на СЕС 
е обобщено, вземайки предвид конкретната 
посочена хипотеза, че е наложително съдът, 
разглеждащ наказателното дело, да извърши