Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  97
ал. 1 и 2 ЗЗО). Поддържа, че разпоредбата на 
чл. 55, ал. 2, т. 3в ЗЗО, определяща лечебните 
заведения, които могат да получат финанси­
ране за възнагражденията на медицинския 
персонал, нарушава тези принципи, тъй като 
въвежда неясни критерии за допълнително 
финансиране на лечебни заведения (намира­
щи се в „труднодостъпни и/или отдалечени“ 
райони или които са единствени изпълнители 
на съответната дейност в дадена община), а по 
отношение на лечебните заведения по чл. 45, 
ал. 2а ЗЗО „залага административни основа­
ния, които не са регламентирани в закон, а са 
уредени в подзаконов нормативен акт, който 
във всеки един момент може да бъде изменян“.
Конституционният съд с определение от 
10.12.2024 г. е допуснал искането за разглеждане 
по същество.
В отговор на предоставената им на основа­
ние чл. 20а от Правилника за организацията на 
дейността на Конституционния съд възможност 
становища и правни мнения по предмета на 
делото са представили: президентът, министърът 
на здравеопазването, изпълняващият функци­
ята на главен прокурор, Комисията за защита 
на конкуренцията, Висшият адвокатски съвет, 
Българският лекарски съюз, Асоциацията на 
университетските болници в Република Бъл­
гария, Конфедерация „Защита на здравето“, 
Националната асоциация на работодателите 
от здравеопазването в Република България, 
Националното сдружение на частните болници, 
сдружение „Българска болнична асоциация“, 
Сдружението на общинските болници в Бълга­
рия, Сдружението за развитие на българското 
здравеопазване, Центърът за защита правата в 
здравеопазването, доц. д-р Иван Стойнев и д-р 
Мария Шаркова. 
В първата група становища и правни мнения, 
представени от Комисията за защита на конку­
ренцията, Националното сдружение на частните 
болници, Асоциацията на университетските 
болници в Република България, Националната 
асоциация на работодателите от здравеопазва­
нето в Република България, Сдружението на 
общинските болници в България, Асоциацията 
на университетските болници, Центъра за защи­
та на правата в здравеопазването, Сдружението 
за развитие на българското здравеопазване, 
сдружение „Българска болнична асоциация“, 
доц. д-р Иван Стойнев и д-р Мария Шаркова, 
се излагат съображения за противоконститу­
ционност на оспорените законови разпоредби.
Комисията за защита на конкуренцията 
(КЗК) аргументира, че „болниците, сключили 
договор с НЗОК, са конкурентни предприятия, 
осъществяващи стопанска дейност и като та­
кива попадат в обхвата на приложимостта на 
правилата по конкуренцията“. В този контекст 
се заявява, че „въвеждането в националното 
право на разпоредбите на чл. 55, ал. 2, т. 3б 
от ЗЗО и чл. 397, ал. 1 и 3 от Националния 
рамков договор за 2023 – 2025 г. представлява 
ограничения на конкуренцията по цел“, кое­
Сезиращият съд излага в искането си, че 
разглежданото от него административно дело 
№ 10774/2023 г. е образувано по жалба на Нацио­
налното сдружение на частните болници срещу 
разпоредби от Националния рамков договор 
№ РД-НС-01-2 от 1.09.2023 г. за медицинските 
дейности между Националната здравноосигури­
телна каса (НЗОК) и Българския лекарски съюз 
(БЛС) за 2023 – 2025 г. (НРД 2023 – 2025 г.), като 
при решаване на делото е длъжен да извърши 
преценка за това дали оспорените разпоредби 
отговарят на материалноправните изисквания 
на закона. Тази преценка включва проверка 
за съответствието на оспорените пред него 
разпоредби от НРД 2023 – 2025 г. със ЗЗО и 
конкретно с оспорените в настоящото произ­
водство разпоредби на чл. 55, ал. 2, т. 3б и 3в 
„предвид обстоятелството, че оспорените чл. 374, 
ал. 1, т. 6, чл. 392, чл. 397 и чл. 398 от НРД за 
МД 2023 – 2025 г. са издадени по законовата 
делегация на чл. 55, ал. 2, т. 3б и т. 3в“.
Вносителят твърди, че разпоредбите на 
чл. 55, ал. 2, т. 3б и 3в ЗЗО противоречат на 
разпоредбите на чл. 4, ал. 1, чл. 19, ал. 1 и 3 и 
чл. 52, ал. 1 и 2 от Конституцията на Република 
България.
Според него „изискването за определяне на 
размера на основните трудови възнаграждения 
на медицинските специалисти и съотношението 
между тях в съдържанието на националните 
рамкови договори, финансирани от НЗОК, и 
финансирането също от нейния бюджет на ле­
чебни заведения, определени с методика като 
част от съдържанието им“ нарушават принципа 
на свободна стопанска инициатива и принципа 
на правовата държава, защото законодателят 
не е въвел „ясни критерии за предоставяне 
на паричните средства“. Поддържа, че „недо­
пустимо е с подзаконов нормативен акт да се 
определят критерии за приоритетни многопро­
филни болници, за чийто медицински персонал 
законодателят е регламентирал финансиране от 
бюджета на НЗОК“, защото по този начин се 
накърнява равнопоставеността при осъщест­
вяване на стопанската дейност на болничните 
заведения като „конкурентни предприятия“.
Сезиращият съд заявява също, че Основният 
закон изисква здравеопазването да се финансира 
от държавния бюджет, работодателите, лични 
и колективни осигурителни вноски и други из­
точници съгласно условия и ред, установени със 
закон (чл. 52, ал. 2 от Конституцията). Според 
него „Конституцията на Република България 
предвижда специална защита на здравето на 
човека като най-важна обществена ценност, т.е. 
на ценност с приоритетно значение и от надде­
ляващ обществен интерес“. Посочва, че законът 
„гарантира свободен достъп до медицинска 
помощ чрез определен по вид, обхват и обем 
пакет от здравни дейности, както и свободен 
избор на изпълнител“, като „правото на избор 
е валидно за цялата територия на страната и 
не може да бъде ограничавано по географски 
и/или административни основания“ (чл. 4,