Държавен вестник, бр. 120, 2002 г., стр. 26

С Т Р .  26
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  120
Г л а в а  в т о р а
ПРАВО НА ВЕРОИЗПОВЕДАНИЕ
Чл. 5. (1) Правото на вероизповедание се уп-
ражнява чрез формиране и изразяване на верско
убеждение, създаване или участие в религиозна
общност, организиране на институции на общ-
ността, осъществяване на верско обучение и
възпитание чрез разпространяване на съответ-
ното убеждение устно, печатно, с помощта на
електронни медии, под формата на лектории,
семинари, курсове, програми и други.
(2) Верското убеждение може да се изразява
чрез осъществяване на съответни богослуже-
ния, ритуали и обичаи.
(3) Верското убеждение се изразява частно,
когато то се осъществява от член или членове
на религиозната общност в присъствието само
на лица, принадлежащи към нея, а публично—
когато изразяването му може да стане достъп-
но и за хора, непринадлежащи към съответната
религиозна общност.
Чл. 6. (1) Правото на вероизповедание
включва и следните права:
1. да се създават и поддържат религиозни
общности и институции със структура и начин
на представителство, които са подходящи спо-
ред свободното убеждение на членовете им;
2. да се установяват и поддържат места за
богослужение или религиозни събрания;
3. да се създават и поддържат подходящи
благотворителни или хуманитарни институции;
4. да се произвеждат, придобиват и използ-
ват по съответна на богослужебните цели сте-
пен необходимите материали и предмети за
обредите и обичаите на една религия или вяра;
5. да се пишат, издават и разпространяват
религиозни публикации;
6. да се дава и получава религиозно образо-
вание на език по свой избор;
7. да се проповядва или преподава една ре-
лигия или вяра в места, подходящи според общ-
ностите и институциите за тази цел, както и да
се създават и поддържат подходящи според
общностите и институциите учебни заведения,
при спазване на законовите изисквания;
8. да се събират и получават доброволни
финансови и други помощи и дарения от отдел-
ни лица и институции;
9. да се спазват дните за почивка и да се
почитат религиозните празници;
10. да се установяват и поддържат връзки в
страната и чужбина с лица и общности по рели-
гиозни и верски въпроси.
(2) Родителите, настойниците и попечители-
те имат право да осигуряват религиозно възпи-
тание на децата си в съответствие със собстве-
ните си убеждения.
Чл. 7. (1) Свободата на вероизповедание не
може да бъде насочена срещу националната
сигурност, обществения ред, народното здраве
и морала или срещу правата и свободите на
други лица.
(2) Религиозните общности и институции,
както и верски убеждения, не могат да се из-
ползват за политически цели.
(3) Правото на вероизповедание не може да
бъде ограничавано, освен в случаите по ал. 1 и 2.
(4) Правата и свободите на лицата, членува-
щи в религиозна общност, не могат да бъдат
ограничавани от вътрешните правила, ритуали
и обреди на тази общност или институция.
(5) Религиозните общности и институции не
могат да включват в дейността си малолетни
лица, освен с изричното съгласие на техните
родители или настойници. Непълнолетните
лица могат да бъдат включвани в дейността на
религиозните общности и институции, освен ако
има изричното несъгласие на техните родители
или попечители.
Чл. 8. (1) Правото на вероизповедание може
да бъде ограничено, ако са нарушени изисква-
нията на чл. 7 чрез:
1. спиране на разпространението на дадено
печатно произведение;
2. спиране на издателската дейност;
3. ограничаване на публичните изяви;
4. отмяна на регистрацията на учебно, здрав-
но или социално заведение;
5. преустановяване на дейността на юриди-
ческото лице за срок до 6 месеца;
6. отмяна на регистрацията на юридическо-
то лице на вероизповеданието.
(2) Производството за ограничаване се об-
разува по искане на заинтересованите лица или
на прокурора. Делото се разглежда по исков
ред от Софийския градски съд.
(3) Решението на Софийския градски съд
подлежи на обжалване по общия ред.
Чл. 9.  Всяко вероизповедание се характери-
зира с наименованието си и верските убежде-
ния на физическите лица, съставляващи рели-
гиозната му общност.
Чл. 10. (1) Традиционно вероизповедание в
Република България е източното православие.
То има историческа роля за българската дър-
жава и актуално значение за държавния є жи-
вот. Негов изразител и представител е самоуп-
равляващата се Българска православна църк-
ва, която под името Патриаршия е правопри-
емник на Българската Екзархия и е член на
Едната, Свята, Съборна и Апостолска църква.
Тя се ръководи от Светия Синод и се представ-
лява от Българския Патриарх, който е и Мит-
рополит Софийски.
(2) Българската православна църква е юри-
дическо лице. Устройството и управлението є
се определят в нейния устав.
(3) Алинеи 1 и 2 не могат да бъдат основание
за предоставяне на привилегии или каквито и
да е предимства със закон.
Чл. 11. (1) Взаимоотношенията на религи-
озните институции с държавата се осъществя-
ват на официалния български език.
(2) При извършване на богослужението и на
различните ритуали може да се използва друг език
според традицията на религиозната общност.