Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
Новите текстове въвеждат във вътрешното 
пространство на общинския съвет нова правна 
фигура – „групи“, без обаче самият ЗМСМА да 
съдържа в тази глава или на друго място право 
или задължение за общинските съветници да 
принадлежат към някакви групи. В оспореното 
изменение не се уточнява на какъв признак 
са въпросните групи. А напускането на такава 
група води до сериозно стесняване в правата 
на общинските съветници. Така оспорените 
текстове съдържат санкции за поведение, 
което поведение обаче не е предвидено от 
закона нито като право, нито като задълже­
ние и поради това е налице нарушаване на 
принципа за правовата държава (чл. 4, ал. 1 
от Конституцията). След изменението без 
отговор в закона остава въпросът, какви са 
съответните права на общинските съветници, 
избрани като независими кандидати.
Аналогия може да бъде направена с „групи“, 
които съществуват в Народното събрание като 
„парламентарни групи“. Те изрично присъстват 
в Конституцията (чл. 99, ал. 1). Присъстват и 
в парламентарното право – съгласно действа­
щия Правилник за организацията и дейността 
на Народното събрание (чл. 13, ал. 1) те се 
формират според предизборната регистрация в 
ЦИК, т.е. свързани са с политическата партия/
коалиция, от чиято листа е народният пред­
ставител. В конституционното право обаче 
аналогия, от която произтича ограничаване 
на права, е недопустима. Уредбата на § 19, 
т. 4 ИК, създаваща чл. 37а и чл. 37б ЗМСМА, 
е противоконституционна.
Точка 5 съдържа техническо пренареждане 
на разпоредби след осъществено изменение 
на закона и уредбата є не е противоконсти­
туционна.
Точка 7 съдържа изменение в чл. 39, ал. 1 
ЗМСМА, с което се въвежда ограничаване в 
броя на заместник-кметовете, назначавани от 
общинския или районния кмет. Ограничава­
нето е разписано стъпаловидно в зависимост 
от броя на населението. Лимитираният брой 
заместник-кметове представлява новост в 
уредбата на местното самоуправление при 
действието на Конституцията на Република 
България. За това изменение обаче не са на­
лице мотиви – изменението не е по вносител, 
а се появява в доклада на водещата комисия 
за ІІ четене.
В искането се поддържа, че въпросното 
изменение представлява недопустимо от 
Конституцията намесване в правомощията 
на органите на местното самоуправление и 
е противоконституционно.
Искането е основателно.
Длъжността „заместник-кмет“ е пред­
видена още в първоначалния текст на 
ЗМСМА (1991 г.) – тогава кметът предлага, 
а общинският съвет избира един или повече 
заместник-кметове. За въведената по-късно 
(1995 г.) фигура „районен кмет“ обаче за­
местник-кметове не се предвиждат; замест­
ник-кметове на районен кмет се появяват с 
поредното изменение на ЗМСМА през 1999 г., 
когато районните кметове вече не се изби­
рат пряко, а непряко – от общинския съвет. 
Така при действието на Конституцията на 
Република България по закон общинските 
кметове винаги имат заместници, районните 
кметове – от 1999 г. насам, а кметовете на 
кметство – нямат.
Предвид конституционните принципи, 
смисъл и предназначение на местното само­
управление (чл. 136, ал. 1, изр. 1 от Конститу­
цията) да осигурява участие на гражданите в 
управлението на общината, съдът не намира 
конституционни основания за такова ограни­
чаване. В общината кметът е изпълнителната 
власт (чл. 139, ал. 1 от Конституцията). Осъ­
ществява я въз основа на закона, актовете на 
общинския съвет и решенията на населението 
(чл. 139, ал. 2 от Конституцията). Конституци­
ята обаче не регулира как тази изпълнител­
на власт се структурира и организира, така 
както не поставя ограничения в структурата 
и организацията на изпълнителната власт на 
национално ниво в лицето на правителство­
то, в т.ч. не ограничава броя на заместник 
министър-председателите (чл. 108, ал. 1 от 
Конституцията).
Аргумент в подкрепа на лимитирания брой 
заместник-кметове не може да бъде изведен 
и от фигурата на председателя на общинския 
съвет. От 1991 г. насам ЗМСМА търпи развитие 
в посока на неговото постепенно обособява­
не и укрепване като самостоятелен орган на 
местната власт, при това с изрично предвиж­
дане на заместници (чл. 24, ал. 2 ЗМСМА). 
Заслужава отбелязване, че техният брой не 
е предмет на ограничаване според броя на 
населението в общината, както е направено 
за заместник-кметовете в оспорения чл. 39, 
ал. 1 ИК.
Местното самоуправление се проявява във 
възможността гражданите да вземат решения 
по всички въпроси от местно значение (чл. 2 
и чл. 3 от Европейската харта за местно са­
моуправление, ЕХМС). Въпросът с броя на 
заместник-кметовете в общината и техните 
функции е въпрос от местно значение, който 
следва да бъде решаван в рамките на местното 
самоуправление; решението да бъде съобра­
зявано с конкретните нужди на общината, с 
финансовите средства и пр. Действаща правна 
уредба (чл. 21, ал. 1, т. 2) в този смисъл се 
съдържа в същия ЗМСМА – общинският съ­
вет одобрява общата численост и структура 
на общинската администрация в общината, 
района и кметството по предложение на 
кмета на общината. Броят на заместник-кме­
товете и техните функции са елемент на тази 
обща численост и структура. В чл. 6, ал. 1