Държавен вестник, бр. 20, 2016 г., стр. 11

БРОЙ  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
пълнотата на уредбата относно финансовото 
обезпечаване на медицинските дейности и 
особено за допълнителния пакет. Това води 
до затруднения на гражданите да се ориен-
тират в уредбата и да упражняват правото 
си на здравно осигуряване и на изпълните-
лите на медицинска помощ, които трябва 
да прилагат пакетите. Пак в резултат от 
неяснотата на оспорената разпоредба иска-
нето на вносителите и част от становищата 
съдържат различни мнения и заключения, 
които изхождат от предположения относно 
разграничителните критерии между двата 
пакета медицинска помощ. 
Правата на гражданите на достъпна ме-
дицинска помощ чрез здравно осигуряване 
и безплатно ползване на медицинско об-
служване са основни конституционни права 
и са неотменими съгласно разпоредбата на 
чл. 57, ал. 1 от Конституцията, както вече 
се е произнесъл Конституционният съд с 
Решение № 8 от 2.04.1998 г. по к. д. № 3 от 
1998 г. за тълкуване на чл. 52, ал. 1 от Кон-
ституцията. Правото на здравно осигуряване 
е основно право и това се определя от кон-
ституционната му уредба и от значението 
му за живота на гражданите (вж. Решение 
№ 8 от 14.07.2012 г. по к. д. № 16 от 2011 г.). 
Правото на здравно осигуряване е уредено 
в чл. 52, ал. 1 от Конституцията, съгласно 
който гражданите имат право на здравно 
осигуряване, гарантиращо им достъпна ме-
дицинска помощ, и на безплатно ползване 
на медицинско обслужване при условия и по 
ред, определени със закон. Конституционната 
разпоредба изхожда от правото на здраве като 
основно право на гражданите, макар да не го 
формулира изрично, и предоставя уредбата на 
начина на здравно осигуряване, на видовете 
осигуряване, на размера на здравноосигури-
телната вноска, на осигурителната база, на 
осигурителния доход и на други правила да 
се уредят в закони. Законодателят преце-
нява по целесъобразност каква система на 
здравно осигуряване да приеме и на какви 
принципи то ще се осъществява в съответ-
ствие с конституционните норми. Той може 
да даде едно или друго конкретно разреше-
ние по целесъобразност, стига то да не е в 
несъответствие с принципите на Основния 
закон (вж. Решение № 10 от 13.09.2012 г. по 
к. д. № 15 от 2011 г.). Законодателят може 
по целесъобразност при задължителното 
здравно осигуряване да определя обема на 
медицинската помощ, гарантирана от бюдже-
та на НЗОК, и нейното разделяне в един или 
повече пакети, доколкото не се нарушават 
принципи и разпоредби на Основния закон. 
Установяването на условия и ред за запла-
щане на медицинската помощ по избор на 
пациента в никакъв случай не отменя и не 
накърнява основните конституционни права 
на гражданите, прокламирани с чл. 52, ал. 1 
от Конституцията (в този смисъл Решение 
№ 8 от 2.04.1998 г. по к. д. № 3 от 1998 г. за 
тълкуване на чл. 52, ал. 1 от Конституцията). 
От конституционната разпоредба на чл. 52, 
ал. 1 се налага изводът, че основните об-
ществени отношения, свързани с правото 
на здравно осигуряване, трябва да бъдат 
уредени със закон. Основният закон изрично 
възлага на Народното събрание уреждането 
на условията и реда да става със закон, а не 
с подзаконов нормативен акт, и то с наредба 
на едноличен държавен орган. Основните 
обществени отношения трябва да се уреждат 
със закон. В случая уредбата им с подзаконов 
нормативен акт, с предвидената за пръв път 
възможност за ежегодно актуализиране, пра-
ви уредбата временна, нестабилна и нетрай-
на. Системата на задължителното здравно 
осигуряване, осъществявано на принципа на 
солидарност, следва да съдържа ясни правила 
в закона, за да се гарантират стабилност и 
предвидимост на правната уредба и защита 
на основното право на гражданите на здрав-
но осигуряване. В случая конституционното 
изискване за уреждане на законово ниво на 
условията и реда за осигуряване на достъпна 
медицинска помощ е останало изцяло неиз-
пълнено, защото липсва уредба на критериите 
за въвеждане на два различни пакета. 
Основните за предмета на регулираното 
право отношения в случая са правото на 
здравно осигуряване и достъпна медицинска 
помощ. Критериите, по които се формира 
съдържанието на основния и допълнителния 
пакет, тоест на самата реализация на пра-
вото на здравно осигуряване, принадлежат 
към категорията основни обществени от-
ношения, предмет на регулиране само със 
закон. Разграничителните критерии между 
предоставяните пакети медицинска помощ 
трябва да се уредени в закона и едва след 
очертаване на законовата рамка те могат да 
се детайлизират и конкретизират в подзако-
нов нормативен акт. 
Както многократно е подчертавал Кон-
ституционният съд, Народното събрание, на 
което Конституцията възлага уреждането със 
закон на определени основни обществени 
отношения, не може да делегира на орган на 
изпълнителната власт да уреди с подзаконов 
нормативен акт обществени отношения, за 
които на конституционно ниво (чл. 52, ал. 1) 
е предвидено да бъдат предмет само на за-