Държавен вестник, бр. 27, 2024 г., стр. 30

СТР.  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  27
в тази връзка при работа на външни лица 
произтича от чл. 12, § 2 от Директива 89/391/
ЕИО на Съвета от 12.06.1989 г. за въвеждане 
на мерки за насърчаване подобряването на 
безопасността и здравето на работниците на 
работното място (Директива 89/391/ЕИО). В 
съответствие с тази общностна норма с чл. 11, 
ал. 1, т. 6 от Наредба № РД-07-2 от 2009 г. за 
условията и реда за провеждането на перио-
дично обучение и инструктаж на работниците 
и служителите по правилата за осигуряване 
на здравословни и безопасни условия на труд 
е предвидено инструктажът да се провежда 
на лицата, които посещават производствени 
звена, в които се извършват производствени 
процеси, които създават рискове за живота 
и здравето им. В тези насоки излага подроб-
ни доводи в жалбата и претендира отмяна 
на обжалваното решение и отхвърляне на 
оспорването. В открито съдебно заседание 
възразява, че адвокатското възнаграждение за 
процесуално представителство на насрещната 
страна е прекомерно.
Ответникът по касационната жалба – „Бо-
ники“ – ЕООД, с. Черни Осъм, община Троян, 
чрез процесуален представител, с писмен 
отговор и в о.с.з оспорва основателността є 
и претендира присъждане на осъществените 
разноски.
Представителят на Върховната прокуратура 
дава мотивирано заключение за неосновател-
ност на касационната жалба.
Върховният административен съд, VII пет- 
членен състав на първа колегия, след като 
съобрази наведените в жалбата касационни 
основания, за да се произнесе, взе предвид 
следното:
Производството по адм. дело № 2401/2023 г. 
по описа на ВАС е образувано по жалба от 
„Боники“ – ЕООД, срещу чл. 11, ал. 1, т. 6 от 
Наредба № РД-07-2 от 2009 г. за условията и 
реда за провеждането на периодично обучение 
и инструктаж на работниците и служителите 
по правилата за осигуряване на здравослов-
ни и безопасни условия на труд, издадена от 
министъра на труда и социалната политика 
(обн., ДВ, бр. 102 от 22.12.2009 г., в сила от 
1.01.2010 г.; попр., бр. 4 от 15.01.2010 г.; изм., 
бр. 25 от 30.03.2010 г., по-долу в текста само 
Наредба/та).
За да достигне до извод за нищожност на 
оспорената разпоредба от посочения подзако-
нов нормативен акт, съдът е приел следното:
Съгласно чл. 11, ал. 1, т. 6 от Наредбата 
„Работодателят осигурява провеждането на 
инструктажи по безопасност и здраве при 
работа на всеки работещ независимо от срока 
на договора и продължителността на работ-
ното време, вкл. и на всички други лица, 
които ще посещават производствени звена 
на предприятието.“
По аргумент от § 2 от заключителните 
разпоредби на Наредбата същата е издадена от 
министъра на труда и социалната политика на 
основание чл. 281, ал. 5 КТ (изм., ДВ, бр. 100 
от 1992 г., предишна ал. 4, изм., бр. 25 от 
2001 г.), според който „Работодателят е длъжен 
да организира провеждането на периодично 
обучение или инструктаж на работниците и 
служителите по правилата за осигуряване на 
здравословни и безопасни условия на труд при 
условия и по ред, определени с наредба на 
министъра на труда и социалната политика“.
При тази законова делегация по чл. 281, 
ал. 5 КТ, тричленният състав е счел, че ми-
нистърът на труда и социалната политика не 
е материално компетентен да регламентира 
подзаконово провеждането от работодателя 
на инструктаж на лица, различни от работе-
щите, които ще посещават производствени 
звена на предприятието. Подчертал е, че 
рамките на делегацията са точно определени, 
поради което създаването на регламентация, 
касаеща субекти извън тези по чл. 281, ал. 5 
КТ, а именно „всички други лица, които ще 
посещават производствени звена на предпри-
ятието“ е неправомерно.
Според съда уредбата на първични отно-
шения с подзаконова норма е в нарушение 
на императивната разпоредба на чл. 12 от 
Закона за нормативните актове (ЗНА), който 
не допуска издаване на акт по прилагане на 
закон извън материята, за която е предвиден. 
Тази материя в случая е дефинирана с чл. 281, 
ал. 5 КТ и в нейните субективни рамки не се 
включват лица извън работниците и служи-
телите. За тези други лица чл. 281, ал. 5 КТ 
не делегира нормотворческа компетентност, 
с оглед на което оспорената разпоредба на 
чл. 11, ал. 1, т. 6 от Наредбата е издадена от 
материално некомпетентен орган и е нищожна.
Така постановеното решение е валидно, 
допустимо и правилно.
Съгласно чл. 7 ЗНА във връзка с чл. 80 
АПК наредбата е нормативен акт, който се 
издава за прилагане на отделни разпоредби 
или подразделения на нормативен акт от по-
висока степен. Според чл. 2 ЗНА нормативни 
актове могат да издават органите, предвидени 
от Конституцията, или от закон, а тази тяхна 
компетентност не може да се прехвърля.
Обществените отношения, които се под-
дават на трайна уредба, според предмета или 
субектите в един или няколко института на 
правото или техни подразделения, се уреждат 
първично със закон. За уреждане на другите 
отношения по тази материя законът може да 
предвиди да се издаде подзаконов акт. 
Съобразно чл. 1, ал. 1 и 2 от Кодекса на 
труда същият урежда трудовите отношения 
между работника/служителя при предоставя-
нето на работна сила и работодателя, както 
и други отношения, непосредствено свързани 
с тях. В унисон с посочените в чл. 1, ал. 3