Държавен вестник, бр. 55, 2021 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  55
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази Спогодба терминът 
„местно лице на едната договаряща държава“ 
означава всяко лице, което съгласно законода-
телството на тази държава подлежи на данъчно 
облагане в нея поради своето местожителство, 
местопребиваване, място на учредяване, място 
на управление или всеки друг критерий от 
подобно естество, като също включва тази 
държава и всяко нейно политическо подраз-
деление или орган на местна власт.
2. Лице, което не е физическо лице, се 
счита, че подлежи на данъчно облагане:
а) в Нидерландия, ако лицето е местно 
лице на Нидерландия за целите на 
данъка върху дружествата;
б) в България, ако лицето е местно лице 
на България за целите на корпора-
тивния подоходен данък,
при условие че доходите, получени от това 
лице, се третират съгласно данъчните закони 
на тази държава като доходи на това лице, а 
не като доходи на бенефициерите, членовете 
или участниците в лицето.
3. Независимо от разпоредбите на ал. 1 и 2 
терминът „местно лице на едната договаряща 
държава“ не включва лице, което подлежи 
на данъчно облагане в тази държава само 
по отношение на доходи от източници в тази 
държава.
4. Когато въз основа на разпоредбите на 
ал. 1 едно физическо лице е местно лице на 
двете договарящи държави, тогава неговото 
положение се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на дър-
жавата, в която разполага с постоянно 
жилище; ако то разполага с постоянно 
жилище в двете държави, то се счита за 
местно лице само на държавата, с която 
има по-тесни лични и икономически 
връзки (център на жизнени интереси);
б) ако държавата, в която е центърът на 
жизнените му интереси, не може да бъде 
определена или ако то не разполага с 
постоянно жилище в нито една от две-
те държави, то се счита местно лице 
само на държавата, в която обичайно 
пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете дър-
жави или в нито една от тях, то се счита 
за местно лице само на държавата, на 
която е гражданин;
г) ако то е гражданин и на двете държави 
или на нито една от тях, компетентните 
органи на договарящите държави ще ре-
шат въпроса чрез взаимно споразумение.
5. Когато в съответствие с разпоредбите 
на ал. 1 лице, което не е физическо лице, е 
местно лице на двете договарящи държави, 
компетентните органи на договарящите дър-
жави ще положат усилия да определят чрез 
взаимно споразумение договарящата държава, 
на която това лице се счита за местно лице 
за целите на Спогодбата, като вземат предвид 
мястото на действителното му управление, 
мястото на учредяване или създаване и всич-
ки други относими фактори. При липсата на 
такова споразумение това лице няма да има 
право на облекченията по тази Спогодба 
освен облекченията на чл. 24 (Равенство в 
третирането) и чл. 25 (Процедура по взаимно 
споразумение). Компетентните органи може 
да определят по взаимно споразумение начина 
на прилагане на останалите разпоредби на 
тази Спогодба по отношение на това лице.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази Спогодба терминът 
„място на стопанска дейност“ означава оп-
ределено място на дейност, чрез което се 
извършва цялостно или частично стопанската 
дейност на едно предприятие.
2. Терминът „място на стопанска дейност“ 
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница;
е) мина, нефтен или газов кладенец, ка-
риера или всяко друго място за добиване на 
природни богатства.
3. Строителна площадка, строителен или 
монтажен обект представляват място на 
стопанска дейност, но само ако продължават 
повече от дванадесет месеца.
4. Независимо от разпоредбите на ал. 1, 2 и 
3 предприятие на едната договаряща държава, 
което осъществява дейности в териториалното 
море на другата договаряща държава или във 
всяко пространство отвъд и непосредствено 
до териториалното море, върху които другата 
договаряща държава, в съответствие с между-
народното право, упражнява юрисдикция или 
суверенни права (офшорни дейности), се счита, 
че извършва, по отношение на тези дейности, 
стопанска дейност в тази друга договаряща 
държава чрез място на стопанска дейност, 
разположено там, освен ако тези дейности 
са извършвани в другата държава за период 
или периоди, по-кратки от общо 30 дни във 
всеки дванадесетмесечен период.
5. За целите на ал. 4 на този член терминът 
„офшорни дейности“ се счита, че не включва:
а) една или всяка комбинация на дейнос- 
тите, посочени в ал. 7;
б) теглене или закрепване на котва от ко-
раби, основно предназначени за тази цел, 
и всякакви други дейности, извършвани 
от такива кораби;