Държавен вестник, бр. 61, 2020 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  61
дължението на държавата за предотвратяване 
на монополизма, ограничаване на нелоялната 
конкуренция или защита на потребителя.
Правото на еднакви правни условия за 
стопанска дейност изисква всички субекти, 
които осъществяват идентична или сходна 
дейност в даден отрасъл на икономическата 
среда, да бъдат поставени при еднакви ус­
ловия. С неизпълнение на задължението за 
регистрация и чрез извършване на доставки, 
за които данък не е начислен и внесен в бю­
джета, нерегистриралите се в срок лица се 
поставят в по-благоприятно икономическо 
положение спрямо тези, които, спазвайки 
закона, са подали заявление за регистрация 
в срок. Различният режим на облагане в 
чл. 102, ал. 4 ЗДДС е израз, а не в проти­
воречие на конституционното изискване на 
чл. 19, ал. 2 от Конституцията законът да 
създава и гарантира еднакви правни усло­
вия за осъществяване на стопанска дейност, 
като предотвратява нелоялната конкуренция 
на лицата, които не са подали заявление за 
регистрация и не са начислявали ДДС. 
Относно твърдението за противоречие с 
чл. 17, ал. 3 от Конституцията:
В искането си вносителят, без да се аргу­
ментира, твърди, че чрез нормата на чл. 102, 
ал. 4 ЗДДС под формата на невъзстановим 
данък от нерегистриралите се лица се „из­
земват“ парични суми, представляващи тяхна 
собственост, с което се нарушава „принципът 
на неприкосновеност на притежанията“. 
Конституционният съд счита, че последи­
ците от законодателно въведеното разграни­
чение между добросъвестните лица и лицата, 
които не са подали заявление за регистрация 
за целите на ЗДДС, не представляват посега­
телство върху неприкосновеността на част­
ната собственост. Данъкът върху добавената 
стойност е многофазен косвен данък, който 
е дължим за изброените в ЗДДС облагаеми 
доставки. Той не е част от имуществото на 
данъчно задълженото лице, а е публично 
държавно вземане, което следва да бъде на­
числено и събирано в полза на държавния 
бюджет. Осъществявайки дейността си, ли­
цата, които не са изпълнили задължението 
си за регистрация, са получили от крайния 
потребител, който е фактическият платец на 
данъка, сума, която като икономическо из­
ражение включва и размера на ДДС, събран 
от добросъвестните лица в полза на държав­
ния бюджет. Нормата на чл. 102, ал. 4 ЗДДС 
неутрализира ефекта от недобросъвестното 
поведение на нерегистриралите се лица, 
като тази сума се насочва към бюджета. 
Разпоредбата не въздейства върху частната 
собственост на лицето, поради което не е 
налице противоречие с чл. 17, ал. 3 от Кон­
ституцията. 
Относно твърдението за противоречие с 
чл. 60, ал. 1 от Конституцията:
В искането се поддържа, че чл. 102, ал. 4 
ЗДДС нарушава принципа за съответствие 
между данъчното задължение и дохода или 
имуществото на данъчно задълженото лице 
поради различното законодателно третиране 
в резултат на извършено административ­
но нарушение – неподаване на заявление 
за регистрация в законоустановения срок. 
Посочва се, че оспорената разпоредба, ко­
ято дублира административната санкция, е 
„несъразмерна“, „неадаптивна“ и въвежда 
различно третиране на данъчно задължените 
лица. Висшият адвокатски съвет изтъква, че 
облагането на доставките не съответства на 
конституционното изискване за съобразяване 
на данъчните задължения с имуществото на 
лицата, тъй като съществуването на данъч­
ното задължение зависи от подаването на 
заявлението за регистрация.
Конституционният съд счита за неоснова­
телно твърдението на искателя за наличието 
на противоречие на атакуваните разпоредби 
с чл.  60, ал. 1 от Конституцията по следните 
съображения:
Според чл. 60, ал. 1 от Конституцията 
гражданите са длъжни да плащат данъци и 
такси, установени със закон, съобразно тех­
ните доходи и имущество. В Решение № 6 от 
2010 г. по к. д. № 16 от 2009 г. Конституцион­
ният съд приема, че ДДС като косвен данък 
не е пряко обвързан с доходите и имуществото 
на гражданите, тъй като икономическата 
тежест от него се поема от потребителите 
чрез увеличаване цената на стоката или 
услугата, поради което не може и да се при­
ложи измерител чрез доходи и имущество, 
и е направил извод, че в частта „съобразно 
техните доходи и имущество“ чл. 60, ал. 1 
от Конституцията не е приложим към този 
данък. Конституционният съд посочва също, 
че в рамките на законодателната си власт 
Народното събрание преценява тежестта на 
косвените данъци, като въвежда в закона по­
литическа и икономическа целесъобразност.
В хипотезата на чл. 102, ал. 4 ЗДДС лицето 
не е подало заявление за регистрация, а е ре­
гистрирано служебно от органа по приходите, 
като неблагоприятната последица за него е, 
че за доставката, с която се надхвърля обла­
гаемият оборот от 50 000 лв., то се третира 
като краен потребител. В този случай ДДС 
се превръща от косвен в пряк данък, което 
е обусловено от това, че по-интензивното