Държавен вестник, бр. 11, 2013 г., стр. 139

БРОЙ  11	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  139  
ПРИ ЛЕЧЕНИЕ ПО КЛИНИЧНАТА ПЪТЕКА, ЛЕЧЕБНОТО ЗАВЕДЕНИЕ Е ДЛЪЖНО ДА ОСИГУРЯВА 
СПАЗВАНЕТО ПРАВАТА НА ПАЦИЕНТА, УСТАНОВЕНИ В ЗАКОНА ЗА ЗДРАВЕТО. 
ПРАВАТА НА ПАЦИЕНТА СЕ УПРАЖНЯВАТ ПРИ СПАЗВАНЕ НА ПРАВИЛНИКА ЗА УСТРОЙСТВОТО, 
ДЕЙНОСТТА И ВЪТРЕШНИЯ РЕД НА ЛЕЧЕБНОТО ЗАВЕДЕНИЕ.
3. ПОСТАВЯНЕ НА ОКОНЧАТЕЛНА ДИАГНОЗА.
След навършване на 1г. 6м. по форма, тежест и картина, съобразно с клиничната находка и резултатите от 
тестовете – моторни, говорни и психологични.
4. ДЕХОСПИТАЛИЗАЦИЯ И ОПРЕДЕЛЯНЕ НА СЛЕДБОЛНИЧЕН РЕЖИМ.
Медицински критерии за дехоспитализация:
Пациентът се дехоспитализира при диагностично уточняване и определено терапевтично поведение с различ-
на степен на подобряване или поддържане на двигателните, и/или говорно-когнитивни функции (при отклоне-
ния) и/или самостоятелност, в зависимост от възрастта на детето и тежестта на ДЦП. 
Пациент с ДЦП може да бъде изписан след подобряване на двигателни и/или говорно-когнитивни функции.
По време на престоя в болницата, родителите на пациента се обучават като ко-терапевти (в сферата на 
дефицит – двигателна и/или говорно-когнитивна), и продължават рехабилитационния режим в дом.обстановка 
по инструкции.
Довършване на лечебния процес и проследяване
В цената на клиничната пътека влизат до два контролни прегледа при явяване на пациента в рамките на 
един месец след изписване и задължително записани в епикризата. 
Контролните прегледи след изписване на пациента се отразяват в специален дневник/журнал за прегледи, 
който се съхранява в диагностично-консултативния блок на лечебното заведение – изпълнител на болнична 
помощ. 
При диагноза включена в Наредбата за диспансеризация, пациентът се насочва за диспансерно наблюде-
ние, съгласно изискванията на същата. Диспансеризацията на злокачествените заболявания се провежда само 
в ЛЗБП и в КОЦ, като обемът и честотата на дейностите по диспансерно наблюдение са съгласно заложения 
алгоритъм в Наредба № 40 от 2004 (обн. ДВ бр. 97/9.12.2011г.) 
5. МЕДИЦИНСКА ЕКСПЕРТИЗА НА РАБОТОСПОСОБНОСТТА – извършва се съгласно Наредба за меди-
цинската експертиза на работоспособността.
ІІІ. ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ДЕЙНОСТИТЕ ПО КЛИНИЧНАТА ПЪТЕКА
1. ХОСПИТАЛИЗАЦИЯТА НА ПАЦИЕНТА се документира в „История на заболяването“ (ИЗ) и в част ІІ на 
„Направление за хоспитализация“ – бл.МЗ-НЗОК №7.
2. ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ДИАГНОСТИЧНО – ЛЕЧЕБНИЯ АЛГОРИТЪМ – в „История на заболяването“ 
и Документ №1, който е неразделна част от ИЗ.
3. ИЗПИСВАНЕТО/ПРЕВЕЖДАНЕТО КЪМ ДРУГО ЛЕЧЕБНО ЗАВЕДЕНИЕ СЕ ДОКУМЕНТИРА В:
– “История на заболяването“;
– част ІІІ на „Направление за хоспитализация“ – бл.МЗ-НЗОК №7;
– епикриза – получава се срещу подпис на пациента (родителя/настойника), отразен в ИЗ.
4. ДЕКЛАРАЦИЯ ЗА ИНФОРМИРАНО СЪГЛАСИЕ (Документ №.........................) – подписва от пациента 
(родителя/настойника) и е неразделна част от „История на заболяването“.
ДОКУМЕНТ № 1 И ДЕКЛАРАЦИЯТА ЗА ИНФОРМИРАНО СЪГЛАСИЕ СЕ ПРИКРЕПЯТ КЪМ ЛИСТ 
„ИСТОРИЯ НА ЗАБОЛЯВАНЕТО“.
ДОКУМЕНТ № 4
ИНФОРМАЦИЯ ЗА РОДИТЕЛЯ /НАСТОЙНИКА/ПОПЕЧИТЕЛЯ
ДЕТСКА ЦЕРЕБРАЛНА ПАРАЛИЗА
Детската церебрална парализа (ДЦП) е непрогресиращо заболяване на незрелия мозък, възникващо по 
време на вътреутробното развитие на плода, раждането или 30 дни след него, като се засягат двигателните 
функции – позата на тялото и координацията на движенията, когнитивно-комуникационните умения – говор, 
интелект, фина моторика, усещания, поведение; като понякога са съчетани с увреди на зрителния и слуховия 
апарат и може да се наблюдават  гърчове. 
ДЦП е тежко, социално значимо заболяване с честота 2,5 на хиляда, намиращо се на границата на три 
основни медицински специалности – физикална медицина и рехабилитация (ФМР), нервни болести и детски 
болести, а поради широката гама от мозъчни дисфункции, до тази граница имат допир и редица немедицински 
специалисти като психолог, логопед, специален педагог и други.
Всички рехабилитационни дейности са насочени към овладяване проблемите на увреденото дете в различни 
периоди от развитието му и в различни сфери на мозъчната дейност – двигателна, говорна, интелектуална, сен-
зорна, с оглед неговото етапно социализиране и подобряване качеството му на живот.
Лекарят-специалист по ФМР е ключова фигура (“мениджър“), като организира и определя процеса на ком-
плексната, поливалентна и етапна рехабилитация. Той ръководи екип от специалисти, като осигурява сътруд-
ничеството помежду им и организира режима на детето съответно с неговия рехабилитационен потенциал и 
последователността на съответните медицински и парамедицински процедури. 
Най-отговорен е процесът на ранната диагностика, като при закъснението й често пъти се стига до развити-
ето на тежки форми на ДЦП, което обрича детето на различни по тежест и форма инвалидности, затрудняващи 
изцяло неговото моторно и психично развитие. Забавянето на диагнозата, а оттам и на рехабилитацията, води 
след себе си до влошаване на прогнозата за максималната му социализация. Веднъж поставена като диагноза, 
ДЦП не може да бъде „излекувана“ в общоприетия смисъл и това състояние се нуждае от непрекъснати грижи, 
осигуряващи на детето по-високо качество на живот.
Болничното лечение осигурява комплексност, поливалентност и етапност в медико-педагогическата рехаби-
литация на ДЦП, което се реализира чрез екип от специалисти определящи единната тактика (близките цели) 
и стратегия (далечните цели), съобразени с календарната и психо-моторна възраст на детето, което определя и 
ефективността на провежданата рехабилитация.