Държавен вестник, бр. 57, 2022 г., стр. 7

БРОЙ  57	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
където в условията на широк обществен диа­
лог да бъде изработен ефективен механизъм 
за отчетност на прокуратурата.
Същевременно Конституционният съд 
отчита, че нормотворческата свобода на за-
конодателя в тази сфера не е безгранична и 
не може да засяга същностната дейност на 
прокурорите. В Тълкувателно решение № 6 от 
2017 г. по к. д. № 15/2016 г. Конституционният 
съд, тълкувайки разпоредбата на чл. 84, т. 16 от 
Конституцията, е приел, че Народното събра-
ние не може да изисква от главния прокурор 
доклад относно дейността на прокуратурата 
по конкретно наказателно производство.
Разпоредбата на чл. 25 ПОДНС предвижда 
на заседанията на Комисията по конститу-
ционни и правни въпроси да се дискутират 
различни аспекти, свързани с работата на про-
куратурата – необходимост от законодателни 
промени, ресурсна осигуреност, затруднения, 
свързани с осъществяване на функциите 
на прокуратурата и разследващите органи, 
резултати в борбата с престъпността, в т. ч. 
корупция, взаимодействие с разследващите 
органи, без обаче да се предоставят данни за 
конкретни наказателни производства. Пред­
метният обхват на темите, които може да 
бъдат поставяни на обсъждане в рамките на 
тази процедура, дава основание да се приеме, 
че оспорената уредба е насочена към обмен 
на информация относно конкретни крими-
нологични фактори и заплахи за правовия 
ред, както и относно потребността от зако-
нодателни решения, свързани с ресурсната 
обезпеченост на прокуратурата и разследва-
щите органи.
Изложеното дотук позволява да се напра-
ви извод, че механизмът за информираност, 
взаимодействие и отчетност, предвиден в 
чл. 25 ПОДНС, не влиза в противоречие с 
функционалната независимост на прокуро-
рите, поради което оспорената уредба е в 
допустимата от Основния закон свобода на 
преценка на Народното събрание.
В искането се поддържа също, че в пред-
мета на обсъждане по реда на чл. 25 ПОДНС 
попадат и въпроси, които са отвъд обхвата 
на компетентност на Комисията по консти-
туционни и правни въпроси. Във връзка с 
това Конституционният съд намира за нужно 
да припомни, че постоянните комисии, сред 
които е и Комисията по конституционни и 
правни въпроси, са органи на парламента, 
които подпомагат дейността му. В своята 
практика Конституционният съд е имал въз-
можност да изясни, че дейностите, с които 
са ангажирани парламентарните комисии, 
не могат да излизат извън обхвата на пре-
доставените от Конституцията правомощия 
на Народното събрание (Решение № 14 от 
1997 г. по к. д. № 11/1997 г., Решение № 6 от 
2012 г. по к. д. № 3/2012 г.).
Темите, предмет на обсъждане по реда 
на чл. 25 ПОДНС, се вместват в очертаната 
конституционна рамка на компетентност 
на парламента и на неговите органи и в 
частност на Комисията по конституционни 
и правни въпроси. Последователна е позици-
ята на Конституционния съд, според която 
борбата с престъпността не може, а и не 
трябва да бъде монопол на едно или някол-
ко ведомства, институции или дори само на 
една от властите (Решение № 8 от 2005 г. 
по к. д. № 7/2005 г.). Сферата на борбата с 
престъпността не е резервирана единствено 
за органите на прокуратурата, следствието 
и Министерството на вътрешните работи. В 
една парламентарна република в тази сфера 
има място и за общодържавния представи-
телен орган – Народното събрание. 
Като израз на това разбиране оспорената 
уредба създава необходимата нормативна сре-
да за ефективно взаимодействие на органите 
на съдебната и законодателната власт въз 
основа на наблюдение и анализ на различни 
страни от дейността на прокуратурата, имащи 
отношение към борбата с престъпността, с 
цел усъвършенстване на законодателството 
при зачитане на принципа на разделение на 
властите. Получаваната в хода на обсъж-
данията по чл. 25 ПОДНС информация е 
предназначена да послужи като основа за 
упражняване на конституционните правомо-
щия на Народното събрание по създаването 
на закони, отразяващи водещите решения в 
държавната политика за противодействие на 
престъпността. Всяко тълкуване извън тази 
рамка би било в противоречие с Конституци-
ята и практиките на Конституционния съд. 
Включването на главния прокурор в пар-
ламентарните дебати при формирането на 
законодателните политики, свързани с рабо-
тата на прокуратурата, е възможност той да 
изложи своята позиция за това как оптимално 
би могъл да осъществява правомощията си, 
както и вижданията на прокуратурата от-
носно борбата с престъпността, ресурсната 
обезпеченост и пр.
Обстоятелството, че оспорената уредба не 
предвижда идентична процедура с участието 
на председателите на Върховния касационен 
съд и Върховния административен съд, не 
създава твърдяната в искането неравно-
поставеност между органите на съдебната 
власт. Основният закон определя за всеки 
от тях различна функция и всеки с различни 
средства осигурява реализацията на съдеб-
ната власт (Решение № 8 от 2005 г. по к. д. 
№ 7/2005 г.). Предвиденият в оспорваната 
разпоредба механизъм е съобразен напълно 
с конституционно отредената роля на всеки