Държавен вестник, бр. 56, 2019 г., стр. 57

БРОЙ  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  57  
Димитър Стойнов Димитров чрез пълно-
мощниците адв. Анжела Аршинкова и адв. 
Диана Колева, против чл. 1, ал. 1, чл. 3, ал. 1, 
чл. 4, ал. 2, чл. 11, ал. 3, 4 и 5, чл. 14, § 3 и 
5 от Тарифата за таксите за водовземане, за 
ползване на воден обект и замърсяване (та-
рифата), приета с Постановление № 383 от 
29 декември 2016 г. на Министерския съвет 
на Република България (в сила от 1 януари 
2017 г. – ДВ, бр. 2 от 6 януари 2017 г.). 
В жалбата се релевират оплаквания за не-
законосъобразност на атакуваните разпоредби 
от тарифата, приети при съществено нару-
шение на административнопроизводствените 
правила, в несъответствие с целта на закона, 
неспазване на установената форма и липса 
на компетентност – отменителни основания 
по чл. 146, т. 2, 3, 4, 5 и 6 от АПК. Сочи 
се, че нормите са в противоречие с чл. 194, 
ал. 2 и 6 от ЗВ, поради което са нарушени 
и чл. 12 и 15 от ЗНА. Излагат се доводи, 
че с чл. 11, ал. 4 и 5 от тарифата се урежда 
начин на измерване на отнетия обем вода в 
противоречие с установеното в чл. 194а от 
ЗВ и чл. 194, ал. 2 от същия закон, както и 
че при тълкуване в съвкупност на разпоред-
бите на чл. 11, ал. 3, 4 и 5 от ЗВ се въвежда 
финансово задължение върху прихода от 
производството на енергия, а не се опреде-
ля такса по изричната делегация на закона, 
което е в противоречие с чл. 192 от ЗВ и 
чл. 60, ал. 1, чл. 84, т. 3 от Конституцията 
на РБ, сочени като нарушения на материал-
ноправните разпоредби. По отношение на § 
3 и 5 от ПЗР на тарифата обосновават дово-
ди за нищожността им. Също така излагат 
съображения за неспазване на установената 
форма за издаване на нормативния акт, тъй 
като същият не е публикуван на интернат 
страницата на съответната институция заедно 
с мотивите по приемането му, което е довело 
до нарушение на чл. 24, ал. 3 от ЗНА, липса 
на изискуемото съдържание, установено в 
чл. 28, ал. 2, от т. 1 до 4 от ЗНА, неизпълне-
ние на императивното изискване на чл. 28, 
ал. 2, т. 5 от ЗНА за изготвяне на анализ на 
съответствието с правото на Европейския 
съюз, нарушение на изискването по чл. 19, 
20, чл. 26, ал. 4 и 5 от ЗНА, чл. 4, 6, 7, 13 от 
АПК, чл. 26, ал. 1 от ЗНА, което е довело 
до нарушение на административнопроизвод-
ствените правила. По отношение на другото 
основание за оспорване – несъответствие с 
целта на закона, са се аргументирали с це-
лите, прогласени в чл. 2 от ЗВ, с атакуваните 
разпоредби на тарифата. Молят за отмяна на 
процесните разпоредби от Тарифата за таксите 
и водовземането, за ползване на воден обект 
и за замърсяване, приета с Постановление 
№ 383 от 29 декември 2016 г. на Министер-
ския съвет на Република България (в сила от 
1 януари 2017 г. – ДВ, бр. 2 от 6 януари 2017 г.), 
като незаконосъобразни, а при условията на 
алтернативност – да се обявят за нищожни. 
Претендират присъждане на сторените от 
жалбоподатели съдебноделоводни разноски, 
обективирани в представения общ списък по 
чл. 80 от ГПК във връзка с чл. 144 от АПК, 
ведно с приложеното към него споразумение 
(л. 257 от настоящото дело).
По отношение на другите жалбоподатели 
„Сдружение с нестопанска цел за осъщест-
вяване на дейност в полза с наименование 
„Българска асоциация на Дунавските дра-
гажни предприятия“ със седалище и адрес 
на управление София, представлявано от 
председателя на управителния съвет Росица 
Любенова Кирова, и „Хидроенергия – асоци-
ация на стратегическите инвеститори в про-
изводството на енергия от водноелектрически 
централи в България“ със седалище и адрес на 
управление София, представлявано от предсе-
дателя на управителния съвет Боян Михайлов 
Кършаков, Върховният административен съд, 
тричленен състав на шесто отделение, се е 
произнесъл с Определение № 8914 от 7 юли 
2017 г., постановено по настоящото админи-
стративно дело, досежно процесуалната им 
допустимост и на основание чл. 159, т. 4 от 
АПК са оставени без разглеждане жалбите 
им поради липсата на правен интерес от пре-
дявеното оспорване. Процесният съдебен акт 
в посочената му обжалваема част е оставен 
в сила с окончателно Определение № 14614 
от 30 ноември 2017 г., постановено по адм. 
дело № 10933 от 2017 г., по описа на петчле-
нен състав при втора колегия на Върховния 
административен съд.
Ответникът – Министерският съвет на 
Република България, представляван от пъл-
номощника юрисконсулт Веселин Ангелов, 
счита жалбата за неоснователна, недоказваща 
нарушение на материалноправните разпоредби 
и на административнопроизводствените пра-
вила. Изразява становище за прекомерност на 
претендираното адвокатско възнаграждение 
от търговските дружества. 
Заинтересованата стана – министърът на 
околната среда и водите, чрез пълномощника 
си юрисконсулт Цветослава Тодорова оспорва 
жалбата и изразява становище за нейната 
неоснователност. Моли за присъждане на 
юрисконсултско възнаграждение и прави 
възражение за прекомерност на адвокатското 
възнаграждение на жалбоподателите.
Представителят на Върховната админи-
стративна прокуратура дава мотивирано 
заключение за частична основателност на 
жалбата в частта є досежно § 5 от ПЗР на 
тарифата, а в останалата – за неоснователна.
Върховният административен съд, състав 
на второ отделение, счита жалбата за допус-
тима както с изложените мотиви в Опреде-