Държавен вестник, бр. 77, 2004 г., стр. 25

Б Р О Й  77
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  25
(д) в случай че корабопритежателят не е в
състояние да продължава да изпълнява своите
законови или договорни задължения като ра-
ботодател на моряка поради несъстоятелност,
продажба на плавателния съд, промяна на ре-
гистрацията на плавателния съд или друга по-
добна причина;
(е) в случай че плавателният съд тръгва към
зона на военни действия според определението
за такава в националните законодателства, раз-
поредби или колективни договори, където мо-
рякът не желае да отиде;
(ж) в случай на прекратяване или прекъсва-
не на трудовото правоотношение в съответст-
вие с арбитражно решение или колективен до-
говор или при прекратяване на трудовото пра-
воотношение по всякаква друга причина.
2. Националното законодателство, разпоред-
би или колективни договори следва да пред-
виждат максимална продължителност на служ-
бата на борда на кораб, след изтичането на която
морякът има право на репатриране; този пери-
од трябва да бъде по-малко от 12 месеца. При
определяне на максималната продължителност
ще се вземат предвид факторите, оказващи вли-
яние върху трудовата среда на моряците. Всяка
държава членка ще се стреми, когато това е
възможно, да намали тези периоди с оглед на
технологичните промени и нововъведения, като
може да се ръководи от всички препоръки, за-
сягащи тази сфера и приети от Обща морска
комисия.
Част трета—Място на репатрирането
Член 3
1. Всяка държава членка, за която тази кон-
венция е влязла в сила, следва да предвиди в
националното си законодателство или разпо-
редби направленията, в които моряците може
да бъдат репатрирани.
2. Така определените направления следва да
включват мястото, където морякът се е съгла-
сил да бъде нает, мястото, определено от ко-
лективния трудов договор, страната на посто-
янно пребиваване на моряка или друго такова
място, взаимно договорено в момента на нае-
мане. Морякът има право да избира измежду
предвидените направления мястото, където да
бъде репатриран.
Част четвърта—Организиране
на репатрирането
Член 4
1. Корабопритежателят носи отговорността
за организацията по репатрирането с подходя-
щи и бързи средства. Обичайният начин за тран-
спортиране следва да бъде по въздушен път.
2. Разходите по репатрирането са за сметка
на корабопритежателя.
3. Когато репатрирането е осъществено в
резултат на сериозно нарушаване съгласно на-
ционалното законодателство, разпоредби или
колективни трудови договорености на трудо-
вите задължения от страна на моряка никоя
разпоредба на тази конвенция не представлява
пречка на правото да се изиска от моряка ця-
лостно или частично възстановяване на разхо-
дите по репатрирането в съответствие с нацио-
налното законодателство, разпоредби или ко-
лективни трудови договорености.
4. Разходите за сметка на корабопритежате-
ля включват:
(а) пътуване до направлението, избрано за
репатриране, в съответствие с член 3;
(б) храна и квартира от момента, в който
морякът е напуснал кораба, до момента, в кой-
то достигне избраното място на репатриране;
(в) трудово възнаграждение и обезщетения
от момента, в който морякът е напуснал кора-
ба, до момента, в който достигне избраното
място на репатриране, ако това е предвидено от
националното законодателство и колективни-
те трудови договори;
(г) превозване на 30 килограма личен багаж
на моряка до мястото на репатриране;
(д) медицинско обслужване, ако е необхо-
димо, докато здравословното състояние на мо-
ряка му позволи да пътува до мястото на ре-
патриране.
5. Корабопритежателят не може да изисква
от моряка авансово заплащане в началото на
неговия/нейния трудов договор за покриване на
разходите по репатрирането, а също така и не
може да покрива разходите по репатрирането с
удръжки от трудовото възнаграждение или дру-
ги права на моряка с изключение на случаите,
предвидени в параграф 3 по-горе.
6. Националното законодателство или раз-
поредби не трябва да възпрепятстват корабо-
притежателят да изисква от работодателя на
моряка възстановяване на разходите по репат-
рирането на последния, ако той не е бил нает на
работа от него.
Член 5
Ако корабопритежателят не е в състояние
да организира или да покрие разходите по ре-
патрирането на моряка, който има право на това:
(а) компетентните органи на държавата
членка, на чиято територия е регистриран пла-
вателният съд, следва да организират и покри-
ят разходите по репатрирането на заинтересо-
вания моряк; ако това не може да бъде осъщес-
твено, тогава държавата, от която морякът тряб-
ва да бъде репатриран, или държавата, на която
морякът е гражданин, може да организира ре-
патрирането му и да поиска възстановяване на
разходите от държавата членка, на чиято тери-
тория е регистриран плавателният съд;
(б) държавата членка, на чиято територия е
регистриран плавателният съд, може да изиска
от корабопритежателя да покрие разходите по
репатрирането на моряка;
(в) разходите по репатрирането не следва в
никой случай да се поемат от моряка, освен в
случаите, изброени в параграф 3 на член 4.