Държавен вестник, бр. 49, 2016 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  49
или отнемането на разрешение за достъп до 
класифицирана информация по чл. 40, ал. 1, 
т. 5 ЗЗКИ не оправдава прекратяването на 
договора за военна служба, без дори да е 
налице подозрение как конкретното обстоя­
телство (образувано досъдебно или съдебно 
производство) се отразява на надеждността 
на лицето.
Основанията за постановяване на отказ за 
издаване или за отнемане на разрешението 
за достъп до класифицирана информация, 
обосноваващи приложението на чл. 165, т. 7 
ЗОВСРБ, не се изчерпват с хипотезата на 
чл. 40, ал. 1, т. 5 ЗЗКИ, тъй като разпоредбите 
на чл. 40, ал. 1, т. 1 – 3 и 6 – 8 ЗЗКИ съдържат 
и множество други, за които няма основание 
да бъдат приети за противоконституционни, 
а и такива твърдения не се релевират.
Обявяването на разпоредбата на чл. 40, 
ал. 1, т. 5 ЗЗКИ за противоречаща на Консти­
туцията преустановява нейното прилагане от 
деня на влизане в сила на решението на съда. 
Следователно от този момент тя дефинитивно 
се изключва и от валидните основания за 
прекратяване на договора за военна служба 
по чл. 165, т. 7 ЗОВСРБ. По този начин се 
постига и целеният с искането ефект – нали­
чието на образувано досъдебно или съдебно 
производство да не може самостоятелно да 
обосновава отказ за издаване или отнемане 
на разрешение за достъп до класифицирана 
информация, който пък да предпоставя безу­
словното прекратяване на договора за военна 
служба конкретно на посоченото основание.
Извън хипотезата на т. 5 обаче в останалите 
случаи по чл. 40, ал. 1 ЗККИ, обосноваващи 
прилагането на чл. 165, т. 7 ЗОВСРБ, не може 
да се приеме, че е налице засягане на правото 
на труд на гражданите, установено по чл. 48, 
ал. 1 от Конституцията. Това е така, защото 
надеждността за достъп до класифицирана 
информация следва да се третира като един 
вид специфична квалификация, относима 
към изпълнението на определена категория 
длъжностни задължения, без която послед­
ните не биха могли да се осъществяват. От 
компетентността на оторизирания държавен 
орган (ДКСИ) е да преценява надеждността 
на всяко конкретно лице за работа с класи­
фицирана информация.
Ограничаването на правото на труд ще бъде 
непропорционално тогава, когато се основа­
ва на критерии, противоречащи на основни 
конституционни принципи. Конкретният 
случай не е такъв, тъй като основанието е 
конституционно защитена ценност – интере­
сите на националната сигурност. Обичайно 
военнослужещите работят с класифицирана 
информация – както вътрешна, така и в рам­
ките на съюзническите ангажименти на стра­
ната с НАТО. Следователно осигуряването на 
достъпа им до такава информация безусловно 
се подчинява на правилата и предвидените 
по ЗЗКИ процедури. Отказът за издаване 
на разрешение за достъп до класифицирана 
информация или отнемането на разрешени­
ето съставлява пречка военнослужещият да 
продължи да изпълнява службата си.
С изключение на противоречащото на 
Конституцията основание по чл. 40, ал. 1, 
т. 5 ЗЗКИ в оспорената си част разпоредбата 
на чл. 165, т. 7 ЗОВСРБ не противоречи на 
Конституцията и на международните актове, 
по които Република България е страна. Според 
нормата на чл. 4 от Конвенция № 111 относно 
дискриминацията в областта на труда и про­
фесиите, цитирана в искането, не се смятат 
за дискриминационни мерките, засягащи 
лице, което е обект на законно подозрение, 
че се занимава с дейност, която вреди на 
сигурността на държавата.
За разлика от акта на ДКСИ заповедта за 
прекратяване на договора за военна служба и 
освобождаване от военна служба подлежи на 
обжалване по реда на АПК съгласно чл. 171, 
ал. 1 ЗОВСРБ. По този начин правото на за­
щита по чл. 56 от Конституцията е осигурено.
В заключение, като съобрази гореизложе­
ното, Конституционният съд намира, че ис­
кането на президента е основателно и следва 
да бъде уважено в първата си част – относно 
разпоредбата на чл. 40, ал. 1, т. 5 ЗЗКИ, 
като оспорената норма следва да бъде обя­
вена за противоконституционна. Искането 
в останалата си част – за установяване на 
противоконституционност и несъответствие с 
международните договори, по които Република 
България е страна, на разпоредбата на чл. 165, 
т. 7 ЗОВСРБ в частта „при отказ за издаване, 
при отнемане на разрешението за достъп до 
класифицирана информация или“, следва да 
бъде отхвърлено като неоснователно.
Воден от изложените съображения и на 
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 от Конститу­
цията във връзка с чл. 22, ал. 1 от Закона за 
Конституционен съд Конституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционна раз­
поредбата на чл. 40, ал. 1, т. 5 от Закона за 
защита на класифицираната информация 
(обн., ДВ, бр. 45 от 2002 г., последно изм. и 
доп., бр. 28 от 2016 г.).
Отхвърля искането на президента на 
Република България за установяване на 
противоконституционност и несъответствие 
с международните договори, по които Репу­
блика България е страна, на разпоредбата 
на чл. 165, т. 7 от Закона за отбраната и 
въоръжените сили на Република България в 
частта „при отказ за издаване, при отнемане 
на разрешението за достъп до класифицирана 
информация или“ (обн., ДВ, бр. 35 от 2009 г.; 
посл. доп., бр. 17 от 2016 г.).
Председател:
Борис Велчев
5016