Държавен вестник, бр. 56, 2019 г., стр. 40

СТР.  40	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  56
Раздел IV
Коклюш
Чл. 34. (1) Лабораторна диагностика на 
коклюш се извършва посредством:
1. изолация на Bordetella pertussis от кли-
нична проба;
2. доказване на нуклеинова киселина на 
Bordetella pertussis в клинична проба;
3. доказване на специфичен антитяло от-
говор срещу Bordetella pertussis.
(2) Клиничният материал (секрет от зад-
ната и горната страна на назофаринкса) е 
подходящ за изолиране на причинителя на 
коклюш само в катаралния стадий на бо-
лестта, когато кашлицата не е характерна. 
Клиничните проби се посяват на мястото на 
вземането им, в случай че е осигурена спе-
циална селективна хранителна среда, или се 
поставят в транспортна хранителна среда и 
се изпращат незабавно с оглед доставянето 
им до втория час след вземане на материала 
в микробиологична лаборатория, която пред-
варително е информирана. 
(3) Подходящ клиничен материал за доказ-
ване на нуклеинова киселина на причинителя 
на коклюш е назофарингеален секрет, взет 
сутрин на гладно. Материалът за генетично 
изследване трябва да се вземе по възможност 
преди започване на антибиотично лечение, но 
е допустимо и през първите 7 дни от започване 
на терапията. Тампонът с взетия материал се 
поставя в стерилна пластмасова епруветка 
без транспортна среда. При невъзможност за 
незабавно транспортиране е необходимо да 
се съхранява в хладилник под 8 °С. 
(4) Резултатите от проведените изследвания 
се тълкуват в зависимост от имунизационния 
статус на пациента.
Чл. 35. Всеки болен от коклюш подлежи 
на изолация и лечение в дома до клинично 
оздравяване, но не повече от 30 дни от нача-
лото на заболяването или 20 дни от започване 
на конвулсивната кашлица, а за лекуваните с 
антибиотици – съответно 20 и 10 дни. 
Чл. 36. (1) На хоспитализация подлежат 
болните с усложнени форми на коклюш по 
медицински показания.
(2) Болни от коклюш, живеещи на места 
без условия за изолация, се хоспитализират 
по епидемични показания.
Чл. 37. Неболедувалите и неимунизираните 
срещу коклюш контактни лица се поставят 
под медицинско наблюдение за 14 дни. 
Чл. 38. (1) При поява на коклюш в детска 
ясла, детска градина или училище контакт-
ните деца/ученици от засегнатата група/клас 
се поставят под медицинско наблюдение за 
14 дни. 
(2) През периода по ал. 1 в засегнатата 
група/клас на детската ясла, детската градина 
или училището не се приемат нови неболеду-
вали или неимунизирани срещу коклюш деца/
ученици, а деца/ученици от засегнатата група/
клас не се преместват в други групи/класове.
Чл. 39. Контактните деца в организирани 
колективи, неимунизирани срещу коклюш 
поради медицински причини или с незавър-
шен имунизационен курс за възрастта, се 
отстраняват от колектива за период от 14 дни. 
Чл. 40. Контактните неимунизирани деца 
и деца с незавършен имунизационен курс за 
възрастта се имунизират срещу коклюш от 
общопрактикуващия лекар след консултация с 
лекари – специалисти по инфекциозни болести 
и епидемиология на инфекциозните болести.
Чл. 41. Антибиотична профилактика може 
да се назначи на неимунизирани или на непъл-
но имунизирани контактни лица или носители 
на причинителя на коклюш след консултация 
с лекар – специалист по инфекциозни болести. 
Чл. 42. При заболяване от коклюш се 
прилагат хигиенни мерки за предотвратяване 
разпространението на заболяването, като: 
1. покриване на устата и носа с кърпич-
ка при кашляне и кихане и изхвърляне на 
използваната кърпичка в коша с отпадъци;
2. измиване на ръцете с вода и сапун и/
или използване на дезинфектант за ръце;
3. влажно почистване, дезинфекция на 
повърхности в помещенията и проветряване 
на помещенията.
Раздел V
Менингококова болест, инвазивна (менинго-
коков менингит и сепсис)
Чл. 43. Лабораторна диагностика на ме-
нингококова болест се извършва посредством:
1. изолиране на Neisseria meningitidis в проба 
от нормално стерилно място, включително 
пурпурични кожни лезии;
2. доказване на нуклеинова киселина на 
Neisseria meningitidis в проба от място, което 
нормално е стерилно, включително и пурпу-
рични кожни лезии;
3. доказване на антиген на Neisseria 
meningitidis в ликвор;
4. откриване на грам-отрицателни дипло-
коки в ликвор.
Чл. 44. В зависимост от клиничните прояви 
на менингококовата болест се вземат следните 
материали за микробиологично изследване: 
ликвор, кръв, синовиална, перикардиална, 
плеврална течност, кожа от петехиални или 
пурпурични кожни лезии.
Чл. 45. За изолиране на Neisseria meningitidis 
от ликвор е препоръчително посявката да се 
направи веднага след пункцията, на място, 
на специални хранителни среди. При невъз-
можност да се посее на място клиничният 
материал се поставя в стерилен контейнер и 
се транспортира до 20 мин. в съд, осигуряващ 
35 – 37 °С, в микробиологична лаборатория, 
която предварително е информирана.