Държавен вестник, бр. 95, 2011 г., стр. 9

БРОЙ  95	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
билност, прозрачност и кариерно развитие 
в дипломатическата служба не са консти­
туционно установени принципи, а по-скоро 
изисквания за нормалното функциониране 
на дипломатическата служба като специ­
ализирана държавна администрация с оглед 
особената област на държавно управление и 
предмет на дейност. Преценката, на какви 
организационни и функционални принципи да 
се основава дейността на дипломатическата 
служба, е преценка за целесъобразност, която 
се извършва от самото Народно събрание и в 
частност от парламентарното мнозинство, при­
емащо съответните законодателни решения. 
Необходимостта от промяна (повишаване или 
занижаване) на критериите за кадрови назна­
чения в дипломатическата служба се определя 
към конкретен момент. Същото се отнася и 
за допустимостта на кадрови назначения на 
лица извън системата на кариерно развитие в 
дипломатическата служба с оглед на конкретни 
политически, финансови, социални и други 
критерии, които народните представители 
сметнат, че следва да бъдат удовлетворени. 
Затова възприетите от законодателя критерии 
за кадрово развитие не могат да се съотнасят 
с установения в преамбюла на Конституци­
ята принцип на демократизма. Поради това 
аргументите на вносителите на искането не 
могат да бъдат подкрепени, а следва да бъдат 
отхвърлени. Конституционният съд не конста­
тира противоречие на атакуваните текстове 
с принципите и нормите на Конституцията 
на Република България. 
3. Относно разпоредбата на чл. 69 (изменен 
с § 43 от Закона за изменение и допълнение на 
Закона за дипломатическата служба)
Оспореният текст предвижда, че минис­
търът на външните работи издава заповед за 
прекратяване на дългосрочната задгранична 
командировка на извънреден и пълномощен 
посланик или на постоянен представител на 
Република България при международните 
правителствени организации след изтичане 
на задграничния му мандат по Закона за ди­
пломатическата служба или след издаването 
на указ на президента на Република Бълга­
рия за освобождаването му. По отношение 
на генералните консули министърът може 
да прекратява дългосрочните командировки 
след изтичане на задграничния мандат или 
след приемането на решение на Министерския 
съвет за освобождаването им. 
Според народните представители правомо­
щието на министъра на външните работи да 
прекратява дългосрочната командировка на 
ръководител на задгранично представителство 
след изтичането на задграничния му мандат, 
но преди издаването на указ на държавния 
глава за освобождаването му е в противоречие 
с чл. 98, т. 6 от Конституцията, доколкото 
представлява изземване на правомощия, ко­
ито са от изключителната компетентност на 
президента на Република България. 
Назначаването на извънреден и пълномо­
щен посланик в определена държава или на 
постоянен представител на Република Бъл­
гария при международните правителствени 
организации е резултат на сложен фактически 
състав: доклад на министъра на външните 
работи до Министерския съвет; решение на 
Министерския съвет с предложение до прези­
дента на републиката за издаване на указ за 
назначаване на съответното лице за посланик 
или постоянен представител; в случаите, ко­
гато е необходимо, министърът на външните 
работи иска агреман от приемащата държава; 
след получаването на агремана държавният 
глава издава указ за назначаването на из­
вънредния и пълномощен посланик или на 
постоянния представител на Република Бъл­
гария при международните правителствени 
организации. Указът на президента подлежи 
на приподписване от министър-председателя 
на основание чл. 102, ал. 2 от Конституцията. 
След приподписването указът се обнародва в 
„Държавен вестник“. 
С Решение № 13 от 1996 г. Конституцион­
ният съд счита, че приподписването на указа 
на президента от министър-председателя 
или от съответния министър на основание 
чл. 102, ал. 2 от Конституцията е акт, с кой­
то правителството приема указа и споделя 
отговорността за неговото издаване, вклю­
чително политическата отговорност, която 
би могла да бъде реализирана по реда на 
парламентарния контрол. С приподписването 
се поема и задължението правителството да 
приведе указа в изпълнение. Приподписва­
нето е конститутивен елемент за указа и за 
настъпването на правните последици от него. 
Освобождаването от длъжност на посланик 
или на постоянен представител на Република 
България следва същия конституционен ред. В 
този смисъл ръководителите на задграничните 
представителства на Република България се 
освобождават от длъжност от президента на 
републиката по предложение на Министер­
ския съвет. Тези укази също се приподписват 
от министър-председателя. Назначените на 
длъжност извънреден и пълномощен посла­
ник в съответната държава или постоянен 
представител на Република България лица 
се командироват дългосрочно със заповед на 
министъра на външните работи за срока на 
задграничния им мандат. Издаването на тази 
заповед представлява изпълнение на указа на 
президента и води до създаване на необходими­
те условия съответните лица да осъществяват 
дейността си в защита на българските интереси