Държавен вестник, бр. 105, 2016 г., стр. 2

СТР.  2	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  105
ОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ
НАРОДНО СЪБРАНИЕ
УКАЗ № 440
На основание чл. 98, т. 4 от Конституцията 
на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Да се обнародва в „Държавен вестник“ За-
конът за изменение и допълнение на Кодекса 
на труда, приет от ХLIІI Народно събрание 
на 20 декември 2016 г.
Издаден в София на 23 декември 2016 г. 
Президент на републиката:  
Росен Плевнелиев
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието:
Екатерина Захариева
ЗАКОН
за изменение и допълнение на Кодекса на 
труда (обн., ДВ, бр. 26 и 27 от 1986 г.; изм., 
бр. 6 от 1988 г., бр. 21, 30 и 94 от 1990 г., 
бр. 27, 32 и 104 от 1991 г., бр. 23, 26, 88 и 100 
от 1992 г.; Решение № 12 на Конституционния 
съд от 1995 г. – бр. 69 от 1995 г.; изм., бр. 87 
от 1995 г., бр. 2, 12 и 28 от 1996 г., бр. 124 от 
1997 г., бр. 22 от 1998 г.; Решение № 11 на Кон-
ституционния съд от 1998 г. – бр. 52 от 1998 г.; 
изм. , бр. 56, 83, 108 и 133 от 1998 г., бр. 51, 67 
и 110 от 1999 г., бр. 25 от 2001 г., бр. 1, 105 и 
120 от 2002 г., бр. 18, 86 и 95 от 2003 г., бр. 52 
от 2004 г., бр. 19, 27, 46, 76, 83 и 105 от 2005 г., 
бр. 24, 30, 48, 57, 68, 75, 102 и 105 от 2006 г., 
бр. 40, 46, 59, 64 и 104 от 2007 г., бр. 43, 94, 
108 и 109 от 2008 г., бр. 35, 41 и 103 от 2009 г., 
бр. 15, 46, 58 и 77 от 2010 г.; Решение № 12 
на Конституционния съд от 2010 г. – бр. 91 от 
2010 г.; изм., бр. 100 и 101 от 2010 г., бр. 18, 33, 
61 и 82 от 2011 г., бр. 7, 15, 20 и 38 от 2012 г.; 
Решение № 7 на Конституционния съд от 
2012 г. – бр. 49 от 2012 г.; изм., бр. 77 и 82 от 
2012 г., бр. 15 и 104 от 2013 г., бр. 1, 27 и 61 
от 2014 г., бр. 54, 61, 79 и 98 от 2015 г. и бр. 8, 
57, 59 и 98 от 2016 г.)
§ 1. В чл. 45 се правят следните изменения 
и допълнения:
1. Досегашният текст става ал. 1.
2. Създава се ал. 2:
„(2) Алинея 1 се прилага и по отношение 
на работниците и служителите по чл. 121а.“
§ 2. В чл. 121 ал. 3, 4 и 5 се отменят.
§ 3. Създава се чл. 121а: 
„Командироване и изпращане на работници и 
служители в рамките на предоставяне на услуги
Чл. 121а. (1) Командироване на работници 
или служители в рамките на предоставяне на 
услуги е налице, когато:
1. български работодател командирова 
работник или служител на територията на 
друга държава – членка на Европейския съюз, 
държава – страна по Споразумението за Ев-
ропейското икономическо пространство, или 
на Конфедерация Швейцария:
а) за своя сметка и под свое ръководство 
въз основа на договор, сключен между рабо-
тодателя и ползвателя на услугите; 
б) в предприятие от същата група пред-
приятия;
2. работодател, регистриран по законо-
дателството на друга държава – членка на 
Европейския съюз, държава – страна по Спо-
разумението за Европейското икономическо 
пространство, на Конфедерация Швейцария 
или на трета държава командирова работник 
или служител на територията на Република 
България:
а) за своя сметка и под свое ръководство 
въз основа на договор, сключен между рабо-
тодателя и ползвателя на услугите; 
б) предприятие от същата група предпри-
ятия.
(2) Изпращане на работници или служи-
тели в рамките на предоставяне на услуги е 
налице, когато:
1. регистрирано по българското законода-
телство предприятие, което осигурява времен-
на работа, изпраща работник или служител 
в предприятие ползвател на територията на 
друга държава – членка на Европейския съюз, 
държава – страна по Споразумението за Ев-
ропейското икономическо пространство, или 
на Конфедерация Швейцария;
2. предприятие, което осигурява временна 
работа, регистрирано по законодателството 
на друга държава – членка на Европейския 
съюз, държава – страна по Споразумението 
за Европейското икономическо пространство, 
на Конфедерация Швейцария или на трета 
държава, изпраща работник или служител 
на работа в предприятие ползвател на тери-
торията на Република България.
(3) Работник или служител може да бъде 
командирован или изпратен при условията по 
ал. 1 и 2, когато за целия период на коман-
дироването или на изпращането съществува 
трудово правоотношение между него и ко-
мандироващия или изпращащия работодател.
(4) В случаите по ал. 1, т. 1 и ал. 2, т. 1 за 
срока на командироването или на изпращането 
на работника или служителя се осигуряват 
най-малко същите минимални условия на 
работа, каквито са установени за работници-
те и служителите, изпълняващи същата или 
сходна работа в приемащата държава. 
(5) В случаите по ал. 1, т. 2 и ал. 2, т. 2 за 
срока на командироването или на изпращането 
на работника или служителя се осигуряват