Държавен вестник, бр. 31, 2014 г., стр. 92

СТР.  92	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  31
По пункт 12 от жалбата, а именно разпо­
редбата на чл. 27а, ал. 1 от наредбата, съглас­
но която – За необходимите радиоактивни 
лекарствени продукти, радионуклидни гене­
ратори, китове и радионуклидни прекурсори 
се изготвя годишна заявка от експертния 
съвет по нуклеарна медицина, създаден по 
реда на чл. 29. Годишната заявка се изготвя 
на база анализ на получените и изразходва­
ни количества радиоактивни лекарствени 
продукти, радионуклидни генератори, китове 
и радионуклидни прекурсори от лечебните 
заведения през предходната и текущата го­
дина, брой болни за предходната година и 
осигурените в бюджета на Министерството 
на здравеопазването средства, в частта „и 
осигурените в бюджета на Министерството 
на здравеопазването средства“.
В обобщен вид оспорените разпоредби с 
изключение на разпоредбата на чл. 10, ал. 2 
са свързани с предоставена възможност на 
министъра на здравеопазването не само да 
определя реда на заплащане, количествата и 
видове лекарства, с кои лекарствени заведения 
да бъдат сключени договори за доставка и 
лечение, но и с ограничение на решенията на 
комисиите, които следва да бъдат съобразени 
с утвърдения бюджет на министерството.
Спецификата на социалните права, към 
които принадлежи и това по чл. 52, ал. 1 от 
Конституцията, която ги отличава от тези 
от класически тип, се изразява в това, че те 
нямат универсален характер, т.е. относимост 
към всички граждани, а само към определени 
категории от тях (в случая правото за запла­
щане на лечението на българските граждани за 
заболявания извън обхвата на задължителното 
здравно осигуряване със средства от републи­
канския бюджет). Тази тяхна специфика налага 
по необходимост държавна интервенция за 
реализацията им, която в случая е уредена 
със ЗЗ. В чл. 82, ал. 1 ЗЗ са изброени предос­
тавените медицински услуги извън обхвата 
на задължителното здравно осигуряване на 
българските граждани, като в т. 7 в редак­
ция – ДВ, бр. 70 от 2004 г., е предвидено и 
заплащане на лечение за заболявания по ред, 
определен от министъра на здравеопазването. 
Както беше посочено по-горе, именно това 
е законовата делегация за издаване на про­
цесната наредба. Съгласно ал. 5 на същата 
разпоредба дейностите по ал. 1, 2, 3 и 4 се 
финансират от републиканския бюджет и от 
общинските бюджети и се ползват при условия 
и по ред, определени с наредба на министъра 
на здравеопазването. Законовата делегация не 
предвижда ограничение на заплащането по 
ал. 1, т. 7 в рамките на бюджета на Минис­
терството на здравеопазването. 
Правото на безплатно лечение на българ­
ските граждани за заболявания извън обхвата 
на задължителното здравно осигуряване следва 
да бъде навременно и адекватно (иначе не 
би било лечение) и е гарантирано не само от 
нормата на Закона за здравето, а се основава 
на чл. 52, ал. 2 от Конституцията на Република 
България.  То произтича директно и пряко от 
нормата на чл. 35 на Хартата на основните 
права на Европейския съюз, на която се под­
чинява и управлението на здравните услуги и 
медицинските грижи на държавите членки и 
нейните органи съгласно чл. 168, параграф 7 от 
Договора за функциониране на Европейския 
съюз (предишен чл. 152 от ДЕО). Съгласно 
изречение второ на посочената разпоредба от 
хартата се изисква при определянето и осъ­
ществяването на всички политики и действия 
на Съюза да се осигурява висока степен на 
закрила на човешкото здраве. При наличие 
на ограничаване при закупуването на радио­
активни лекарствени продукти, радиофарма­
цевтици, радионуклидни генератори, китове 
и радионуклидни прекурсори на медицински 
изделия и медицинска апаратура в рамките 
на осигурените в бюджета на Министерството 
на здравеопазването средства безспорно се 
нарушава осигуряването на висока степен на 
закрила на човешкото здраве, тъй като при 
липса на необходимите средства, предвидени 
в бюджета на министерството за лечението 
на заболяванията по чл. 2, ал. 1 и включени 
в списъка по чл. 2, ал. 2 от наредбата, част от 
българските граждани ще останат без лечение.
Задължение на МЗ е осигуряването на 
конституционното и законовото право на 
пациентите, страдащи от редки заболявания, 
да получат лечение. В правомощията на ми­
нистъра на здравеопазването е провеждането 
на държавната политика в областта на здра­
вето на гражданите – проучване, изследване 
и нормативното му уреждане, поради което 
е неоснователен доводът в становището на 
ответника, че заплащането на лечението е 
съобразно предоставения и приет със закон 
за съответната година държавен бюджет. Съ­
гласно чл. 2б, ал. 5 от наредбата до 30 юни 
министърът на здравеопазването сключва 
договор с определените от комисията по ал. 1 
лечебни заведения. Съгласно чл. 30, ал. 1 от 
наредбата всяко лечебно заведение – краен 
получател по чл. 2б, и лечебните заведения 
по чл. 2а, ал. 1 ежегодно до 15 юли предоста­
вят информация съгласно приложение № 12 
в Министерството на здравеопазването за 
броя болни от съответните заболявания за 
предходната календарна година, очакван брой 
болни и необходимите количества лекарства за 
следващата година. При анализа на посочените 
разпоредби се налага изводът, че министърът 
на здравеопазването е предвидил ред, по който 
да се определи необходимият брой болни и 
количеството лекарства за следващата година, 
респективно тяхната стойност, поради което 
не заплащането на лечението следва да бъде