Държавен вестник, бр. 62, 2003 г., стр. 10

С Т Р .  10
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  62
Конституционният съд намира искането за
неоснователно, поради което то следва да се
отхвърли.
В искането не се взема предвид, че предпи-
санието на нормата за справедливо и публично
гледане на делото от независим и безпристрас-
тен съд не абсолютизира самото съдебно об-
жалване. С нея не се изключва възможността
за ограничаване със закон обжалването на ня-
кои административни актове. Поради това ата-
куваните разпоредби не са в несъответствие с
норми на международни договори, по които
България е страна.
По изложените съображения и на основание
чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 от Конституцията Консти-
туционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 48 народни предста-
вители от ХХХIХ Народно събрание за устано-
вяване на противоконституционност и несъот-
ветствие с международен договор на чл. 13, ал. 3,
т. 1, 2, 3 и 4 (относно актовете по ал. 1, т. 11);
чл. 15, ал. 4, т. 1 и 2; чл. 16, ал. 4 (относно акто-
вете по ал. 1, т. 15); чл. 17, ал. 4 (относно акто-
вете по ал. 1, т. 12) и § 11, т. 14 от преходните и
заключителните разпоредби (относно създаде-
ните нови разпоредби на чл. 112, ал. 4 и чл. 114,
ал. 1 от Закона за допълнителното доброволно
пенсионно осигуряване) на Закона за комисия-
та за финансов надзор (ДВ, бр. 8 от 2003 г.), както
и искането за установяване на противоконсти-
туционност на чл. 27, ал. 1, т. 7 (относно хипо-
тезите на т.1.4, 2.10, 3.6 и 4.6 от приложението
към чл. 27, ал. 2) от Закона за комисията за
финансов надзор.
Съдията Димитър Гочев е подписал реше-
нието с особено мнение.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Димитър Гочев
по конституционно дело № 9 от 2003 г.
Подписал съм решението на Конституцион-
ния съд с особено мнение в частта му, с която е
прието, че разпоредбите на Закона за Комиси-
ята за финансов надзор—чл. 13, ал. 3, точки 1, 2
и 3—не противоречат на Конституцията.
Намирам, че тези разпоредби противоречат
на основния закон.
Както това е посочено в решението, съглас-
но чл. 120, ал. 2 от Конституцията гражданите
и юридическите лица могат да обжалват всич-
ки административни актове, които ги засягат.
С това се утвърждава като конституционен прин-
цип “общата клауза”—съдебното обжалване на
административните актове (Тъй като в този
текст не е посочено,че правото на обжалване на
административните актове е само пред съд, то
ако се предвиди обжалване по друг ред, това би
задоволило това конституционно изискване).
В същото време Конституцията допуска пар-
ламентът със закон да изключи възможността
за обжалване в изрично посочени случаи.
 Както това е посочено в решението, Кон-
ституционният съд в практиката си е възприел
критерии за допустимо ограничаване на право-
то на обжалване на базата на защитата на кон-
ституционни ценности, които, съпоставени с
правото на обжалване, имат по-висока стойност.
В особеното си мнение по решение № 4 от
1999 г. съм посочил, че изключението от общо-
то правило за обжалване на административни
актове законодателят може да приложи само в
случаите, когато с това ограничаване на правото
се защитават по-висши конституционни прин-
ципи или конституционни права, които трябва
да имат предимство пред правото на обжалване.
В този смисъл е и постоянната практика на
Конституционния съд.
В конкретния случай не мога да се съглася,
че изключване на правото на обжалване на
актовете по точки 1, 2 и 3 защитава “правата на
гражданите”. Кои конкретни права и как точно
те се защитават, като се отнема правото на
обжалване на отказ да се даде лиценз?
Не е достатъчно да се каже, че дейностите
по застраховане, здравно осигуряване, инвес-
тиционна дейност и др., посочени в чл. 13, ал. 3,
привличат много големи средства, за да се изк-
лючи съдебният контрол върху актовете на ад-
министрацията. Не са налице конституционен
принцип или конституционно защитени права,
които биха били защитени, ако се изключи въз-
можността за обжалване на административните
актове по лицензирането на тези дейности.
Конституционен съдия:
Димитър Гочев
41772
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 142
ОТ 1 ЮЛИ 2003 Г.
за изменение и допълнение на Постановление
№ 140 на Министерския съвет от 1992 г. за пре-
структуриране на рудодобива и поетапно закри-
ване на неефективни производствени мощности
(обн., ДВ, бр. 61 от 1992 г.; изм. и доп., бр. 69 от
1992 г., бр. 54, 91 и 107 от 1993 г.; попр., бр. 2 от
1994 г.; изм. и доп., бр. 87 от 1994 г., бр. 19 от 1995 г.,
бр. 16 от 1996 г., бр. 42 от 1997 г., бр. 98 от 1998 г.,
бр. 75 и 112 от 1999 г. и бр. 36 и 101 от 2000 г.)
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
§ 1. В основанието за приемане на постанов-
лението думите “чл. 17, ал. 2 от Закона за преоб-
разуване и приватизация на държавни и общин-
ски предприятия във връзка с” се заличават.