Държавен вестник, бр. 44, 2002 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  44
Чл. 6. Не се допуска употребата на добавки,
когато това води до:
1. намаляване на хранителната стойност, с
изключение на случаите по чл. 5, т.2;
2. заблуждаване на потребителя по отноше-
ние качествата и произхода на храната;
3. прикриване на измененията в храната,
настъпили вследствие нарушения на добрата
производствена практика и добрата хигиенна
практика за производство и търговия с храни;
4. вредно влияние върху здравето на потре-
бителя.
Чл. 7. (1) В храни, които включват няколко
съставки, се разрешава наличието на дадена до-
бавка, ако тя е разрешена в една от съставките на
храната, с изключение на храните по чл. 9, ал. 3.
(2) Разрешава се влагането на добавка в хра-
нителна съставка, предназначена единствено за
приготвянето на храна, състояща се от няколко
съставки, в количество, което не надвишава
допустимото максимално ниво за добавката,
определено за храната по реда на тази наредба.
Раздел III
Видове добавки и изисквания към тях
Чл. 8. Добавките се използват в количества:
1. необходими за постигане на определената
технологична цел съгласно принципа “Колко-
то е необходимо” (“КН”) в съответствие с доб-
рата производствена практика (ДПП) за про-
изводство или търговия с определена храна;
2. които не надвишават допустимите макси-
мални нива на добавката в готовата храна.
Чл. 9. (1) Добавките, разрешени за влагане
във всички храни съгласно принципа “КН”, са
посочени в раздел А на приложение № 2.
(2) Храни, в които се разрешава влагането
на определени добавки и максимално допусти-
мите им нива, са посочени в раздел Б на прило-
жение № 2.
(3) Не се разрешава влагането на добавките,
посочени в раздели А и Б на приложение № 2, във:
1. непреработени храни;
2. мед;
3. неемулгирани масла и мазнини от живо-
тински и растителен произход;
4. масло;
5. пастьоризирано и стерилизирано мляко
(включително UHT)—пълномаслено, полуобез-
маслено и обезмаслено и пълномаслена пастьо-
ризирана сметана;
6. неароматизирани млечни продукти, полу-
чени чрез ферментация;
7. натурални минерални и изворни води;
8. кафе (с изключение на ароматизирано
разтворимо кафе) и екстракти от кафе;
9. неароматизиран листен чай;
10. захари;
11. сухи макаронени изделия с изключение
на тези, които не съдържат глутен, и/или сухи
макаронени изделия, предназначени за хипо-
протеинови диети за детско хранене;
12. натурална неароматизирана суроватка (с
изключение на стерилизарана суроватка);
Чл. 3. Не са добавки по смисъла на тази
наредба:
1. технологичните средства;
2. веществата, използвани като средства за
растителна защита;
3. ароматизантите;
4. хранителните вещества (като минерални
вещества, витамини и други биологично актив-
ни вещества), които се прибавят към храните с
цел подпомагане и укрепване физиологичните
функции на организма;
5. веществата, които се използват за обра-
ботка на водата, предназначена за питейно-би-
тови цели;
6. продуктите, съдържащи пектин, и продук-
тите, получени от обработката с разредена ки-
селина, последвана от неутрализиране с натри-
еви и калиеви соли на суха пресована ябълкова
маса, цитрусови кори или смес от двете (течен
пектин);
7. базите за дъвки;
8. белият или жълтият декстрин, печеното
или декстринизираното нишесте и нишестето,
модифицирано чрез киселинно или алкално тре-
тиране, избеленото нишесте, физически моди-
фицираното нишесте и нишестето, третирано с
амилолитични ензими;
9. амониевият хлорид;
10. хранителният желатин, протеиновите
хидролизати и техните соли, млечният протеин
и глутен, животинската кръвна плазма;
11. аминокиселините и техните соли освен
глутаминовата киселина, глицинът, цистинът,
цистеинът и техните соли;
12. казеинът и казеинатите;
13. инулинът.
Раздел II
Общи изисквания към употребата на
добавките
Чл. 4. Влагането на добавки при производс-
твото на храни се допуска само при условията
на чл. 6, ал. 1 от Закона за храните.
Чл. 5. Употребата на добавки се разрешава
само за някоя от следните цели, когато те не
могат да бъдат постигнати по друг икономи-
чески или технологично обоснован начин:
1. запазване на натуралните качества и хра-
нителната стойност на храната;
2. подсилване или целенасочено замества-
не на определени хранителни съставки при
производство на храни за групи от потребите-
ли със специфични хранителни потребности
или при производството на храна за общо
потребление, която не е съществена част от
нормалното хранене;
3. подобряване органолептичните свойства
на храната, без това да води до промени в ней-
ната хранителна стойност и качества;
4. запазване качествата и стабилността на
храната при съхранението є;
5. подпомагане процесите на подготовка,
производство, преработка, пакетиране, транс-
порт и съхранение на храната.